ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 	м. Чернівці	Справа № 926/910/26	

За позивом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго», м. Чернівці

до Фізичної особи-підприємця Маслянчука Ігоря Володимировича, м. Кіцмань, Чернівецького району, Чернівецької області

про стягнення заборгованості – 100 881,80 грн

Без виклику представників сторін.

Обставини справи: Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Маслянчука Ігоря Володимировича про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 99927,70 грн, інфляційних втрат у сумі 699,49 грн, трьох відсотків річних у сумі 254,61 грн.
Свій позов позивач обґрунтовує обставинами, пов`язаними з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії №0477 від 31.05.2016 в частині оплати за спожиту теплову енергію у період з 01.11.2025 до 23.02.2026.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Зазначену ухвалу надіслано через систему «Електронний суд» до їхнього електронного кабінету, яка позивачем отримана 11.03.2026, а відповідачем отримана засобами поштового зв`язку «Укрпошта» - 18.03.2026.
Згідно частин п`ятої та сьомої статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до частини одинадцятої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до пункту 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі Положення про ЄСІТС) затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Пунктом 37 Положення про ЄСІТС унормовано, що підсистема Електронний суд забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.
До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.
Отже, судом виконані всі необхідні та можливі заходи, щодо сповіщення усіх учасників про розгляд справи.
Суд зазначає, що станом на дату винесення цього рішення у встановлений строк відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії суд не повідомляв.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.
31.05.2016 між Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Маслянчуком Ігорем Володимировичем (споживачем) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №0477 (далі договір купівлі-продажу теплової енергії), який підписаний та скріплений печатками сторін.
Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 договору купівлі-продажу теплової енергії теплопостачальна організація зобов`язується поставити споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах у відповідності до розділу №2 цього договору, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених даним договором.
Згідно з пунктом 3.1 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затверджених в установленому порядку.
Пунктом 3.2 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії визначено, що розмір тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання на момент укладення договору становить: для потреб бюджетних установ – 1433,94 грн/Гкал (з ПДВ); для потреб інших споживачів (крім населення) – 1433,94 грн./Гкал (з ПДВ).
Відповідно до пункту 3.3. розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії в тариф на теплову енергію для постачання пари вартість холодної води та конденсату в тарифі не врахована і підлягає додатковій оплаті по окремим рахункам.
Згідно з пунктом 3.4 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії в разі зміни тарифів споживач сплачує за теплову енергію за новими тарифами, затвердженими згідно з чинним законодавством з дня введення їх в дію без внесення змін до даного договору.
Пунктом 3.5 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії розрахунковим періодом є календарний місяць.
Відповідно до пункту 3.6 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії оплата здійснюється не пізніше 20 числа за розрахунковим місяцем.
Згідно з пунктом 3.7 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії споживачі, що не мають приладів обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з рахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря а кількості годин роботи тепловикористовуючого обладнання в розрахунковому періоді.
Пунктом 3.8 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії визначено, що в рахунок вартості теплової енергії не входить понаднормативне витікання теплоносія з мереж споживача і підлягає додатковій оплаті на підставі акту та розрахунку.
Відповідно до пункту 3.9 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії за наявності заборгованості у споживача за даним договором теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача шляхом послідовного погашення суми заборгованості за теплопостачання, яке надавалося в минулі опалювальні періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу, та санкції за період неналежного виконання умов договору. Після повного погашення споживачем суми попереднього боргу та передбачених договором санкцій, перераховані кошти зараховуються теплопостачальною організацією за поточний розрахунковий період.
Згідно з пунктом 3.11 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії звірка розрахунків за відпущену теплову енергію здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості за теплопостачання протягом 10 днів з моменту вимоги однієї із сторін та оформляється відповідним актом.
Пунктом 3.12 розділу 3 договору купівлі-продажу теплової енергії визначено, що при підігріві води вартість холодної води та водовідведення в тарифі не врахована і підлягає додатковій оплаті.
Відповідно до підпункту 4.2.1, 4.2.2 пункту 4.2 розділу 4 договору купівлі-продажу теплової енергії споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію у відповідності до розділу №3 цього договору; у разі несвоєчасного здійснення платежів за надану теплову енергію сплачувати штрафні санкції в розмірах згідно з пунктом 7.1.4 цього договору.
Згідно з підпунктом 7.1.4 пункту 7.1 розділу 7 договору купівлі-продажу теплової енергії в разі не оплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у даному договорі, споживач сплачує на користь теплопостачальної організації, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день перевищення допустимого терміну.
Пунктом 10.1 розділу 10 договору купівлі-продажу теплової енергії визначено, що даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє один рік, а в частині проведення розрахунків за даним договором – до їх повного здійснення.
Відповідно до пункту 10.2 розділу 10 договору купівлі-продажу теплової енергії договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін розірвання або необхідність перегляду.
Згідно з пунктом 11.1 розділу 11 договору купівлі-продажу теплової енергії сторони домовилися, що з моменту підписання даного договору, договір №0477 від 15.10.2007 припиняє свою дію.
Додатком №1 від 31.05.2016 до договору №0477 від 31.05.2016 визначено обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу на централізоване опалення (далі додаток №1), що підписаний та скріплений печатками сторін.
Підпунктом 1.1 пункту 1 додатку №1 визначено, що теплопостачальна організація постачає споживачу в опалювальний період теплову енергію в обсягах Q рік = 4,498410102 Гкал/рі з додержанням наступних умов: приєднання (максимальне) теплове навантаження Q = 0,00232888 Гкал/год.
Цією додатковою угодою встановлено, що: об`єкт споживання теплової енергії салон-магазин за адресою вул. Героїв Майдану, 75, приєднане теплове навантаження 0,00232888 Гкал/год, опалювальна площа 121,6 м2, наявний лічильник об`ємом 145,92 м3.
Пунктом 1.4 додаткової угоди №1 визначено, що орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу за опалювальний період відповідно до діючих на момент укладення договору тарифів становить 6444,27 грн з ПДВ.
Додатком №2 від 31.05.2016 до договору №0477 від 31.05.2016 сторонами підписано акт розмежування межі балансової належності теплових мереж та експлуатаційної відповідальності сторін.
Згідно з цим актом мережею розподілу балансової вартості між теплопостачальною організацією та споживачем є місце врізки в стояки центрального опалення загального користування будівлі.
14.08.2023 Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» та Маслянчуком Ігорем Володимировичем укладено договір №08/0477 про реструктуризації заборгованості за надану теплову енергію (далі – договір реструктуризації).
Відповідно до пункту 1.1 договору реструктуризації предметом договору вбачається досягнення згоди про добровільне погашення заборгованості за спожиту теплову енергію боржником шляхом реструктуризації загальної суми боргу 93309,60 грн.
Згідно з пунктом 1.1.2 договору реструктуризації боржник підтверджує, що станом на 14.08.2023 заборгованість за спожиту теплову енергію згідно договору №0477 від 01.11.2021 складає 93309,60 грн.
Пунктом 1.1.3 договору реструктуризації визначено, що боржник зобов`язується сплатити суму заборгованості 93309,60 грн протягом 6 місяців (до 31.01.2024), щомісячно сплачуючи частинами по 15551,60 грн до 20 числа з обов`язковою відміткою у пллатіжному дорученні «відповідно до договору реструктуризації заборгованості за надану теплову енергію від 14.08.2023 №08/0477».
04.07.2025 Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 укладено договір №25/0477 про реструктуризації заборгованості за надану теплову енергію (далі – договір реструктуризації).
Відповідно до пункту 1.1 договору реструктуризації предметом договору вбачається досягнення згоди про добровільне погашення заборгованості за спожиту теплову енергію боржником шляхом реструктуризації загальної суми боргу 99927,70 грн.
Згідно з пунктом 1.1.2 договору реструктуризації боржник підтверджує, що станом на 01.07.2025 заборгованість за спожиту теплову енергію згідно договору №0477 від 10.08.2023 складає 99927,70 грн.
Пунктом 1.1.3 договору реструктуризації визначено, що боржник зобов`язується сплатити суму заборгованості 99927,70 грн протягом 3 місяців (до 01.10.2025), щомісячно сплачуючи частинами по 33309,23 до 20 числа з обов`язковою відміткою у платіжному дорученні «відповідно до договору реструктуризації заборгованості за надану теплову енергію від 04.07.2025 №08/0477».
26.09.2025 позивачем сформовано відповідачу претензію у якій зазначає, що станом на 29.09.2025 заборгованість за спожиту теплову енергію складає 99927,70 грн та просить сплатити заборгованість до 15.09.2025.
12.02.2026 позивачем сформовано відповідачу повідомлення №3 у якому повідомляє про наявність заборгованості у сумі 99927,70 грн та просить її погасити протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення.
Відповідно до звіту про нарахування та оплату за надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 до 23.02.2026 за договором №0477 нараховано 162184,27, а сплачено 61990,00.
Рішеннями Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №196/10 від 14.04.2025, №166/8 від 03.04.2025, №208/11 від 12.04.2022, №187/6 від 26.03.2024, №164/7 від 25.03.2025, № 189/10 від 07.04.2022, №226/8 від 11.04.2023, №689/24 від 16.10.2023, №654/34 від 04.11.2022, №725/20 від 08.10.2024, №145-р від 05.04.2021, №379-р від 21.10.2020, №477-р від 07.10.2021 визначаються періоди опалювального сезону.
У матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу заборгованості, відтак відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування зазначених позивачем відомостей.
Згідно з частиною 1, пунктом 2 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 4 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Згідно з частиною 4, 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.
Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.
Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.
Відповідно до пункту 3 Правил користування тепловою енергією (кі діяли нас час правовідносин між сторонами) споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Згідно з пунктом 40 Правил користування тепловою енергією (кі діяли нас час правовідносин між сторонами) споживач теплової енергії зобов`язаний: вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та законними, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 99927,70 грн основної заборгованості за період з 01.11.2020 до 23.02.2026, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості отриманих послуг.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України (яка діяла в момент поставки товарів) визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України (яка діяла в момент поставки товарів), боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України (яка діяла в момент поставки товарів) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічний правовий висновок міститься у пункті 21, 22 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №924/532/19 від 14.01.2020.
Отже, передумовою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), внаслідок чого у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, зокрема, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц). Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання.
Таким чином, зобов`язання зі сплати як 3% річних, як і інфляційних втрат, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.0.2020 у справі №910/4590/19; п. 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19)
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем нараховано відповідачу 699,49 грн інфляційних втрат та 254,61 грн 3% річних.
Відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 699,49 грн інфляційних втрат та 254,61 грн 3% річних в межах заявлених позовних вимог.
Враховуючи вище викладені обставини справи у їх сукупності та положення законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд відзначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» (58018, м. Чернівці, вул. Максимовича, буд. 19-а, код 34519280) до Фізичної особи-підприємця Маслянчука Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості 100881,80 грн - задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Маслянчука Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» (58018, м. Чернівці, вул. Максимовича, буд. 19-а, код 34519280) заборгованість у сумі 100881,80 ( з яких 99927,70 грн основної заборгованості, 699,49 грн інфляційних втрат та 254,61 грн 3% річних), судовий збір у сумі 2662,40грн.
3. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12.05.2026.

Суддя О.В. Гончарук