Справа № 127/9672/26
Провадження № 2/127/2837/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Сичука М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором №349953 від 18.12.2019 року.
Зміст позовних вимог зводиться до того, що 18 грудня 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір про надання коштів у позику, у тому числі на умовах споживчого кредиту, в електронній формі. Відповідно до умов зазначеного договору, позичальнику надано грошові кошти у розмірі 7000 грн, а останній взяв на себе зобов`язання повернути отримані кошти у визначений строк та сплатити проценти за користування кредитом.
Позивач зазначає, що договір укладено в електронній формі із застосуванням механізму акцепту пропозиції шляхом використання одноразового ідентифікатора, а також шляхом підтвердження умов кредитування в особистому кабінеті позичальника на веб-ресурсі кредитодавця. На підтвердження укладення договору позивач посилається на текст кредитного договору, правила надання коштів у позику та паспорт споживчого кредиту, які визначають істотні умови правочину, зокрема суму кредиту, строк користування, порядок нарахування процентів та відповідальність за порушення зобов`язань.
Позивач також вказує, що кредитодавець виконав свої зобов`язання у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти на банківську картку відповідача. Факт перерахування коштів, за твердженням позивача, підтверджується внутрішніми документами та листами платіжного провайдера.
У подальшому, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 27 580 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 7000 грн, заборгованість за нарахованими процентами — 15 960 грн, штрафні санкції — 4 620 грн.
Позивач зазначає, що право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до нього на підставі договору факторингу №ККЛУ-16112020 від 16.11.2020 року, укладеного між первісним кредитором та позивачем. На підтвердження переходу права вимоги подано договір факторингу, реєстр боржників та акт приймання-передачі відповідних вимог.
Окремо позивач вказує, що до звернення до суду відповідачу направлялася досудова вимога про погашення заборгованості, однак добровільного виконання зобов`язань забезпечено не було.
Ухвалою суду від 26.03.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими матеріалами були направлені відповідачу у встановленому законом порядку.
Відповідач правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористалася.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Судом встановлено, що 18.12.2019 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту №349953, який є електронним договором, укладеним у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Укладення договору підтверджується електронними документами, умовами кредитування, ідентифікаційними даними позичальника та фактом прийняття пропозиції (акцепту) через електронну систему із використанням одноразового ідентифікатора.
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 7000 грн, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у встановлені договором строки.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема листом/довідкою про успішне перерахування коштів та відповіддю банку-емітента АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою 18.12.2019 на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 було зараховано 7000 грн. Таким чином, обов`язок кредитодавця щодо надання грошових коштів виконано належним чином.
Надалі між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №ККЛУ-16112020 від 16.11.2020, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги. Таким чином, позивач набув належний обсяг матеріального права вимоги до відповідача.
Зобов`язання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконувались, що підтверджується розрахунком заборгованості та відсутністю документів про погашення кредиту. Відповідач не спростував факт отримання кредитних коштів, не надав доказів їх повернення або сплати нарахованих процентів, що відповідно до ст. 81 ЦПК України покладає негативні процесуальні наслідки саме на нього.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Невиконання або неналежне виконання грошового зобов`язання тягне відповідальність, передбачену ст. 610, 611, 625 ЦК України, включаючи обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням встановлених договором платежів.
Суд враховує, що укладений між сторонами договір є електронним договором у розумінні ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», який прирівнюється за юридичною силою до письмового договору. Використання одноразового ідентифікатора як електронного підпису є допустимим способом волевиявлення сторін та підтверджує факт укладення правочину.
Нарахування процентів та штрафних санкцій здійснювалось відповідно до умов кредитного договору, зокрема погоджених сторонами положень щодо акційної та стандартної процентної ставки, а також наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд не встановив обставин, які б свідчили про недійсність умов договору або їх невідповідність вимогам імперативних норм цивільного законодавства.
Доводи позивача щодо наявності заборгованості у загальному розмірі 27 580 грн підтверджуються наданим розрахунком, який узгоджується з первинними даними щодо видачі кредиту та умовами нарахування процентів і штрафних санкцій. Відповідач доказів спростування зазначеного розрахунку не подав.
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобов`язання з кредитного договору, яке належним чином не виконане відповідачем, у зв`язку з чим у позивача як нового кредитора виникло право на стягнення заборгованості в судовому порядку.
Суд також враховує принцип обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), принцип належного виконання зобов`язань та неприпустимість односторонньої відмови від виконання грошового зобов`язання.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд також встановлює, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, однак їх розподіл підлягає вирішенню у резолютивній частині рішення з урахуванням вимог статей 133, 141 ЦПК України та принципу співмірності.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, які підтверджуються договором про надання правничої допомоги, актом виконаних робіт та детальним описом наданих послуг адвокатського об`єднання Апологет.
Суд перевірив співмірність заявлених витрат із складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим представником позивача, та дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим, документально підтвердженим та таким, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №349953 від 18.12.2019 у загальному розмірі 27 580 (двадцять сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, яка складається з 7000 грн — тіло кредиту, 15 960 грн — проценти за користування кредитом, 4 620 грн — штрафні санкції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79018, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцього, 1 корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236;
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 26.05.2026.

Суддя: