Справа № 308/17235/25

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді       ОСОБА_1 ,
при секретарі       ОСОБА_2 ,
за участю прокурора      ОСОБА_3 ,
обвинуваченого       ОСОБА_4 
захисника        ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42022071210000232 від 04.11.2022 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Дмитре, Пустомитівського району, Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, з освітою середньою, має на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Залізничного районного суду Львівської області від 11.11.2025 за ч. 1 ст. 263 КК України до трьох років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, 
встановив:
Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 з порушенням вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, не отримавши дозволу відповідного командира, 05 січня 2022 року, не пізніше 09:00 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалася у АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування військової частини до 03.01.2024 року, оскільки був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений у розпорядження військової частини НОМЕР_2 .
Відтак, з 05.01.2022 по 03.01.2024 року, солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 приховував, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 ЖЖ У країни.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочину) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, в судовому засіданні доведена повністю.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує:
ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться за ч. 4 ст. 407 КК України до тяжкого злочину; 
особу винного, який має постійне зареєстроване місце проживання, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, раніше судимий. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині), активно сприяв його розкриттю.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 50 КК України, яким визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, з огляду на положення ст. 65 КК України, яким встановлено, що особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи вищевказані дані. За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки. 
Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив злочин до постановлення вироку Залізничного районного суду м Львова від 11.11.2025 за ч. 1 ст. 263 КК України при призначенні йому покарання слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України та призначити йому покарання за сукупністю злочинів шляхом застосування принципу часткового складання вироків та призначити йому остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Запобіжний захід у ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обтирався. 
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні. 
Цивільний позов у справі не заявлявся. 
З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати  ОСОБА_4  не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Залізничного районного суду м Львова від 11.11.2025 за ч. 1 ст. 263 КК України та за сукупністю вироків шляхом часткового складання, призначити остаточне покарання  ОСОБА_4  у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили. 
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження №12025141390000495 від 18.04.2025 у справі 462/5787/25, у якому ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м. Львова засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі, з 05.06.2025 по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок можуть бути подані апеляції до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області       ОСОБА_1