ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2026 р.  м. Київ Справа № 916/2752/24 

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу
за позовом Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області, м. Обухів, в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України, м. Київ, 
до відповідачів 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролло Трейдінг», м. Херсон, 
2) Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів», м. Київ, 
про визнання недійсним договору та стягнення 2 323 586,46 грн.,

за участю представників:
від прокуратури: Галась О.М., службове посвідчення №069067 від 01.03.2023;
від позивача: Родич М.В., у порядку самопредставництва, дані з ЄДР;
від відповідача-1: не з`явились;
від відповідача-2: не з`явились;
СУТЬ СПОРУ:
Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області, м. Обухів (далі по тексту – прокурор) 20.06.2024 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом №56-5365вих24 від 18.06.2024 в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України, м. Київ (далі по тексту – Держаудитслужба) до відповідачів – 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ролло Трейдінг», м. Херсон (далі по тексту – ТОВ «Ролло Трейдінг»), 2) Державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів» (далі по тексту – ДП «Фінінпро»), в якому просить суд:
- витребувати від Антимонопольного комітету України належним чином засвідчену копію рішення Антимонопольного комітету України від 28.10.2021 №596-р у справі №145-26.13/63-21 у повному обсязі з інформацією, яка визначена інформацією з обмеженим доступом (конфіденційною),
- визнати недійним договір з поточного середнього ремонту – облаштування освітленням автономного електрозабезпечення наземних пішохідних переходів, розташованих на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-01 Київ – Знам`янка на ділянці км 89+924, км 90+124, км 90+390, км 90+575, км 91+953, км 93+150, км 94+048, км 95+891, Київська область від 30.10.2019 №БДР-219/10-19, укладений між ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» та ТОВ «Ролло Трейдінг»,
- стягнути з ТОВ «Ролло Трейдінг» на користь ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» 2 323 856,46 грн., а з ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» одержані ним за рішенням суду 2 323 856,46 грн. стягнути в дохід держави,
- стягнути з ТОВ «Ролло Трейдінг» на користь Київської обласної прокуратури сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 37 885,85 грн.
Позов обґрунтований тим, що за результатами проведених торгів із переможцем публічної закупівлі UA-2019-09-25-001741-b між ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» та ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» (яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Ролло Трейдінг») був укладений договір №БДР-219/10-19 від 30.10.2019 на надання послуг з поточного середнього ремонту облаштування освітленням із використанням автономного електрозабезпечення наземних пішохідних переходів, розташованих на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-01 Київ – Знам`янка на ділянці км 89+924, км 90+124, км 90+390, км 90+575, км 91+953, км 93+150, км 94+048, км 95+891, Київська область.
Як вбачається із листа Державної казначейської служби України від 23.04.2024 № 9-7 06-06/8884 оплата вищезазначеного договору здійснювалася за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету у 2019-2020 роках за бюджетною програмою 3107020 «Фінансове забезпечення заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до державних програм».
Прокурор зазначає, що у ході опрацювання в квітні 2024 року Зведених відомостей щодо спотворення результатів торгів, які оприлюднені на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України, виявлено, що рішенням Антимонопольного комітету України від 28.10.2021№ 596-р у справі № 145- 26.13/63-21 встановлено порушення ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» і ТОВ «Укр Дор Світло», передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом узгодження ними своїх дій під час підготовки та участі у закупівлі «ГБН Г.1-218-182:2011 Поточний середній ремонт облаштування освітленням із використанням автономного електрозабезпечення наземних пішохідних переходів, розташованих на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-01 Київ-Знам`янка на ділянці км 89+924, км 90+124, км 90+390, км 90+575, км 91+953, км 93+150, км 94+048, км 95+891, Київська область (Джерело фінансування спеціальний фонд Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 3107020 «Фінансове забезпечення заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до державних програм»)» відповідно до оголошення №UA-2019-09-25-001741-b.
Прокурор твердить, що ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» та ТОВ «Укр Дор Світло» під час підготовки документів для участі у тендері, проведеному Службою автомобільних доріг у Київській області, діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». Внаслідок узгодженості поведінки вказаних суб`єктів господарювання, право на укладення договору за результатами торгів одним з учасників (ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ») одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати торгів, відтак укладений договір №БДР-219/10-19 від 30.10.2019 за результатами таких торгів суперечить інтересам держави і суспільства.
Відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін – в разі виконання правочину обома сторонами – в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне – з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Посилаючись на вказану норму, прокурор просить суд визнати недійсним укладений між ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» та ТОВ «Ролло Трейдінг» (попередня назва ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ») договір №БДР-219/10-19 від 30.10.2019, застосувати наслідки недійсності правочину, стягнути з відповідача-1 на користь відповідача-2 2323856,46 грн., а з відповідача-2 одержані ним за рішенням суду 2 323 856,46 грн. стягнути в дохід держави.
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Держаудитслужби, суд встановив таке.
Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках (пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України).
За приписами частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Частинами 1, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права» передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
При цьому, на сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.
Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Господарський суд звертає увагу на те, що саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (відповідний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18).
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №924/524/24).
З матеріалів справи вбачається, що даний позов поданий прокурором в інтересах держави в особі Держаудитслужби, що обґрунтовано порушенням інтересів держави, оскільки вчинення ТОВ «Ролло Трейдінг» (попередня назва ТОВ «Дорстрой монтаж Київ») порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання товарів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасникам тендеру її видимості, наслідком чого стало нівелювання мети публічної закупівлі отримання товару з максимальною економією та ефективністю.
Тобто, прокурор визначив Держаудитслужбу уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
07.05.2024 прокурор, звернувся до Держаудитслужбу із запитом №56-4030вих-24, в якому повідомив про виявлені порушення під час проведення закупівлі та укладенні оспорюваного договору від 30.10.2019 №БДР-219/10-19, просив надати інформацію щодо вжитих і запланованих заходів державного фінансового контролю.
Листом №001700-17/6485-2024 від 21.05.2024 Держаудитслужба повідомила, що під час проведення заходів державного фінансового контролю дослідження процедури закупівлі за №UA-2019-09-25-001741-b не здійснювалось.
Листом від 17.06.2024 №56-5325вих-24 Обухівська окружна прокуратура повідомила Держаудитслужбу, що прокуратурою, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прийнято рішення про представництво інтересів держави в особі Держаудитслужби і подання позову до ТОВ «Ролло Трейдінг» та ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» про визнання недійсним договору, укладеного за результатами закупівлі UA-2019-09-25-001741-b, як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони, та застосування наслідків недійсності договору.
Суд встановив, що відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі» Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (частина 1 статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції чинній на момент подання позову) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення фінансового контролю за ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки; дотриманням законодавства про закупівлі (частина 1 статті 2 названого Закону).
При цьому, на підставі підпунктів 8, 10 частини 1 статті 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (в редакції, чинній на момент подання позову) Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, а саме звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (абзаци 1, 3 підпункту 9 пункту 4 цього Положення).
Згідно з підпунктом 20 пункту 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Отже, прокуратурою вірно визначено орган, уповноважений здійснювати функції держави та захист її інтересів у спірних правовідносинах, та документально підтверджено його бездіяльність, а також дотримано порядок попереднього повідомлення такого органу, встановлений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 позовну заяву Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області залишено без руху.
26.06.2024 через систему «Електронний суд» Обухівська окружна прокуратура на виконання ухвали суду подала супровідний лист до заяви прокурора.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
12.07.2024 через систему «Електронний суд» Держаудитслужба подала пояснення на позовну заяву у справі №916/2752/24.
Держаудитслужба повідомила, що нею не проводилось жодних заходів державного фінансового контролю, під час яких досліджувалось укладення між ПД «Фінінпро» та ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» договору №БДР-219/10-19 від 30.10.2019, а тому Держаудитслужба позбавлена можливості надати пояснення щодо суті позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 справу №916/2752/24 передано за підсудністю до Господарського суду Київської області.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 апеляційну скаргу Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі №916/2752/24 залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишено без змін.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2025 (суддя Грабець С.Ю.) відкрито провадження у справі №916/2752/24 у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 12.02.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2025 (суддя Грабець С.Ю.) підготовче судове засідання відкладено на 12.03.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.03.2025 заяву судді Грабець С.Ю. від 12.03.2025 про самовідвід у справі 916/2752/24 задоволено.
Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду Київської області №18-АР від 19.03.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 40, ч. 1, ст. 32 Господарського процесуального кодексу України та підпункту 2.3.49 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами та доповненнями) призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/2752/24. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025, для розгляду справи №916/2752/24 визначено суддю Конюх О.В.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.03.2025 суддею Конюх О.В. прийнято справу № 916/2752/24 до свого провадження, підготовче судове засідання призначено на 14.04.2025, клопотання Обухівської окружної прокуратури Київської області про витребування доказів задоволено, витребувано від Антимонопольного комітету України належним чином засвідчену копію рішення №596-р від 28.10.2021 у справі №145-26.13/63-21 у повному обсязі з інформацією, яка визначена інформацією з обмеженим доступом (конфіденційною).
31.03.2025 на адресу суду від Антимонопольного комітету України надійшло клопотання №300-20.3/02-558 від 27.03.2025 про надання рішення та здійснення розгляду справи у закритому судовому засіданні, до якого додано витребувану судом конфіденційну копію рішення АМКУ №569-р від 28.10.2021.
Ухвалою від 04.04.2025 постановлено розгляд справи № 911/2752/24 здійснювати у закритому судовому засіданні.
Ухвалою від 14.04.2025 підготовче судове засідання відкладено на 19.05.2025. Встановлено додатковий строк на подання заяв по справі, заяв з процесуальних питань, наявних у сторін та раніше не поданих доказів до 19.05.2025.
Ухвалою від 19.05.2025 провадження у справі №916/2752/24 зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23. Зобов`язано учасників справи подати суду копію рішення об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за результатами перегляду у касаційному порядку справи №922/3456/23 з метою виявлення підстав для поновлення провадження у справі.
07.01.2026 через систему «Електронний суд» прокурор подав клопотання вих №56-138вих-26 від 06.01.2026 про поновлення провадження у справі.
Ухвалою від 07.01.2026 поновлено провадження у справі №916/2752/24, підготовче судове засідання призначено на 02.02.2026.
Ухвалою від 02.02.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу №916/2752/24 до судового розгляду по суті на 02.03.2026.
02.03.2026 на електронну пошту суду прокурор направив клопотання від 02.03.2026 №15/2-55вих26 про зупинення провадження у справі, у якому просить повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №916/2752/24 та здійснювати подальший розгляд справи у підготовчому судовому засіданні, зупинити провадження у справі №916/2752/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23.
Прокурор звертає увагу, що 24.02.2026 колегією суддів КГС ВС оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, якою справу №910/20111/23 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, однак станом на 02.03.2026 у ЄДРСР не оприлюднено повний текст вказаної ухвали.
У судовому засіданні 02.03.2026 оголошено перерву до 06.04.2026, про що присутні прокурор, позивач та відповідач-2 були повідомлені особисто під розпис, а відсутній відповідач-1 шляхом направлення ухвали про повідомлення в порядку ст.120-121 ГПК України.
У судове засідання з розгляду справи по суті 06.04.2026 з`явився прокурор та представники позивача. Відповідачі не з`явились, уповноважених представників для участі в судовому засіданні не направили, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач-2 в судове засідання не з`явився повторно.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з п.2 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора від 02.03.2026 №15/2-55вих26 про зупинення провадження у справі, у якому прокурор просить суд повернутися до стадії підготовчого провадження та зупинити провадження у справі №916/2752/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23, суд зазначає таке.
Перш за все, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №204/6085/20, у якій зазначено, що відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.
Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Суд встановив, що ухвалою КГС ВС від 24.02.2026 у справі №910/20111/23 справу №910/20111/23 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Правовідносини у справі №910/20111/23, до розгляду якої прокурор просить зупинити, та у справі №916/2752/24, яка розглядається судом, дійсно є подібними. Разом із тим, станом на 06.04.2026 Велика Палата Верховного Суду не прийняла до свого розгляду справу №910/20111/23, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора про зупинення провадження у справі №916/2752/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23.
До того ж, суд звертає увагу, що Верховний Суд ухвалою від 20.06.2025 у справі №910/20111/23 зупиняв провадження у справі до розгляду справи №922/3456/23, тобто до тієї ж справи, що і господарський суд у даній справі.
З огляду на викладене, клопотання прокурора про зупинення провадження у справі суд залишає без задоволення.
Додатково суд звертає увагу, що вказане клопотання прокурора від 02.03.2026 №15/2-55вих26 подане на електронну пошту суду, тобто не у спосіб, встановлений Господарським процесуальним кодексом України. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що надсилання процесуальних заяв та скарг електронною поштою, навіть якщо вони підписані електронним підписом (КЕП/ЕЦП), є порушенням процесуального законодавства України.
Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на 06.04.2026 відповідачі відзив на позов та докази на його підтвердження не подали.
Розглянувши позов Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Держаудитслужби до відповідачів 1) ТОВ «Ролло Трейдінг», 2) ДП «Фінінпро», про визнання недійсним договору та стягнення 2 323 856,46 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд
УСТАНОВИВ:
25.09.2019 Державним підприємством «Фінансування інфраструктурних проектів» в електронній системі закупівель «Prozorro» опубліковано оголошення стосовно проведення відкритих торгів із закупівлі послуги, а саме ГБН Г.1-218-182:2011 Поточний середній ремонт – облаштування освітленням із використанням автономного електрозабезпечення наземних пішохідних переходів, розташованих на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-01 Київ-Знам`янка на ділянці км 89+924, км 90+124, км 90+390. км 90+575, км 91+953, км 93+150, км 94+048, км 95+891, Київська область, ідентифікатор публічної закупівлі UA-2019-09-25-001741-b (т.1 а.с.46).
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 2 811 051,00 грн., джерело фінансування – спеціальний фонд Державного бюджету України.
Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» та ТОВ «Укр Дор Світло», що підтверджується реєстром отриманих тендерних пропозицій.
Тендерна пропозиція ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» становила 2 811 000,00 грн. з ПДВ, а ТОВ «Укр Дор Світло» – 2 811 051,00 грн.
Упродовж аукціону розмір пропозицій та склад учасників закупівлі не змінювався.
Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ», електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій (т.1 а.с.51).
18.10.2019 замовником в електронній системі закупівель опубліковано повідомлення про намір укласти договір про закупівлю з ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ», строк виконання робіт встановлено до 20.12.2019.
30.10.2019 між ДП «Фінінпро» (замовник) та ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» (виконавець) був укладений договір №БДР-219/10-19 (далі – Договір), за умовами якого:
- на виконання державної програми підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період до 2020 року, замовник доручає, а виконавець забезпечує розроблення проєктної документації та надання послуг з поточного середнього ремонту (код за ДК 021:2015:45000000-7 – Будівельні роботи та поточний ремонт): «ГБН Г.1-218-182:2011 Поточний середній ремонт – облаштування освітленням із використанням автономного електрозабезпечення наземних пішохідних переходів, розташованих на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-01 Київ - Знам`янка на ділянці км 89+924, км 90+124, км 90+390. км 90+575, км 91+953, км 93+150, км 94+048, км 95+891, Київська область» (об`єкт) (п.1.1);
- склад, обсяг, види та вартість надання послуг з поточного середнього ремонту (послуги) по об`єкту, що будуть надаватись виконавцем, визначаються в договірній ціні (додаток №1 до Договору), в межах визначеної в результаті процедури публічної закупівлі вартості закупівлі, а надання цих послуг – в межах фактичного обсягу видатків замовника на поточний рік (п.1.2);
- обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від фактичного обсягу видатків замовника (п.1.3);
- цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє до 20.12.2019, а в частині розрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.2.1);
- загальна вартість послуг визначається на основі приблизного кошторису у додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною та становить 2 811 000,00 грн., у тому числі ПДВ – 468 500,00 грн. (п.3.1);
- ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.3).
Разом із договором сторони підписали Додаток №1 (договірна ціна), додаток №2 (графік надання послуг), Додаток №3 (план фінансування).
19.12.2019 сторони погодили та підписали додаткову угоду №1, згідно з якою загальна вартість послуг зменшена до 2 754 733,00 грн., у тому числі ПДВ 459 122,33 грн. У зв`язку зі зміною вартості послуг, додаток №1 (договірна ціна) викладено в новій редакції.
20.12.2019 сторони погодили та підписали додаткову угоду №2, якою продовжили строк дії договору до 30.06.2020, та внесли зміни до п.3.1 Договору, а саме визначили суму фінансування у 2019 та 2020 роках. Відповідні зміни відображені в додатку №2 (графік надання послуг), та додатку №3 (план фінансування).
26.02.2020 сторони погодили та підписали додаткову угоду №3, якою внесли зміни в місцезнаходження та банківські реквізити сторін.
12.06.2020 сторони погодили та підписали додаткову угоду №4.
30.06.2020 сторони погодили та підписали додаткову угоду №5, якою продовжили строк дії договору до 31.07.2020, внесено відповідні зміни до додатків №2 та №3.
31.07.2020 сторони погодили та підписали додаткову угоду №6, якою зменшили загальну вартість послуг (договірну ціну) без зміни кількості (обсягу) та якості послуг на 430 877,51 грн. Пункт 3.1 викладено у новій редакції, за яким загальна вартість послуг становить 2 323 856,46 грн.
Таким чином, остаточна договірна ціна за спірним договором становить 2 323 856,46 грн.
Укладений між сторонами Договір №БДР-219/10-19 від 30.10.2019 був повністю виконаний, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю UA-2019-09-25-001741-b від 03.08.2020 (т.1 а.с. 58) та не заперечується сторонами.
Суд встановив, що рішенням Антимонопольного комітету України №596-р від 28.10.2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №145-26.13/63-21 визнано, що ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» та ТОВ «Укр Дор Світло» вчинили порушення, передбачене п.4 ч. 2 ст. 6, п.1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів «ГБН Г.1-218-182:2011 Поточний середній ремонт – облаштування освітленням із використанням автономного електрозабезпечення наземних пішохідних переходів, розташованих на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-01 Київ – Знам`янка на ділянці км 89+924, км 90+124, км 90+390. км 90+575, км 91+953, км 93+150, км 94+048, км 95+891, Київська область (джерело фінансування – спеціальний фонд Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 3107020 «Фінансове забезпечення заходів із забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до державних програм»), проведених ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» (ідентифікатор процедури закупівлі №UA-2019-09-25-001741-b). Накладено штраф у розмірі 515 961,00 грн.
Вказане рішення було оскаржене в судовому порядку до Господарського суду міста Києва. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 у справі №910/1598/22, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Дорстрой монтаж +» про визнання протиправним і скасування рішення відмовлено у повному обсязі.
Відтак, рішення Антимонопольного комітету України №596-р від 28.10.2021 залишається чинним.
Суд звертає увагу, що ТОВ «Дорстрой Монтаж Київ» неодноразово змінював назву юридичної особи, зокрема у 2022 році назву змінено на ТОВ «Дорстрой монтаж +», а у 2023 році на ТОВ «Ролло Трейдінг». Актуальна назва юридичної особи з ідентифікаційний кодом 38238694 – ТОВ «Ролло Трейдінг».
Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор, посилаючись на положення ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 та ч.3 ст. 228 ЦК України, просить визнати недійсним договір від 30.10.2019 №БДР-219/10-19, укладений між ДП «Фінінпро» та ТОВ «Дорстрой монтаж Київ», як такий, що інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор наголошував, що ТОВ «Дорстрой монтаж Київ» та ТОВ «Укр Дор Світло» під час підготовки документації для участі у тендері (торгах) діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». Унаслідок узгодженості поведінки товариств право на укладення договору за результатами торгів одним з учасників (ТОВ «Дорстрой монтаж Київ») одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати торгів.
Прокурор зазначав, що дії ТОВ «Дорстрой монтаж Київ» спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції в державі.
Позов прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. 
Згідно з ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 3 статті 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст. 208 ГК України (яка була чинною у період існування спірних відносин).
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
Однак, у ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою. Тобто, стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року – і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21, від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 19.12.2025 у справі №922/3456/23).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23:
«Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Ключовими прецедентами є рішення ЄСПЛ у справах: «Isaia and Others v. Italy» (від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22); «Garofalo and Others v. Italy» (від 21.01.2025, заява №47269/18 та три інші); «Imeri v. Croatia» (від 24.06.2021, заява №77668/14); «Kurban v. Turkey» (від 24.11.2020, заява №75414/10); «Balsamo v. San Marino» (від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17); «Gogitidze and Others v. Georgia» (від 12.05.2015, заява №36862/05); «Varvara v. Italy» (від 29.10.2013, заява №17475/09); «Arcuri and Others v. Italy» (від 05.07.2001, заява № 52024/99); «Air Canada v. the United Kingdom» (від 05.05.1995, заява 18465/91); «AGOSI v. United Kingdom» (від 24.10.1986, заява №9118/80).
У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС, яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
Враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.»
Враховуючи викладені висновки ЄСПЛ у зазначених справах щодо конфіскації без вироку суду, а також враховуючи позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у даній справі, заявлені прокурором вимоги щодо застосування конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, порушують принцип пропорційності щодо невинного учасника правочину.
ЄСПЛ неодноразово висловлювався, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (облаштування освітлення на автомобільній дорозі) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, натомість стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК України.
Прокурор не довів, що внаслідок укладення та виконання оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала роботи неналежної якості. Більше того, незважаючи на те, що договір було укладено за ціною переможної тендерної пропозиції (2 811 000,00 грн.), кінцева вартість фактично виконаних робіт виявилася на 487 143,54 грн. меншою, а держава навпаки отримала результат виконаних робіт – освітлення автомобільної дороги державного значення.
Суд також звертає увагу, що інші учасники ринку, окрім вищевказаних суб`єктів господарювання, не виявили бажання прийняти участь у закупівлі з постачання необхідного товару. Також, суд не може залишити поза увагою те, що оспорюваний прокурором договір був повістю та належним чином виконаний як збоку покупця (оплата робіт у повному обсязі), так і з боку виконавця (належне виконання робіт). 
За цих умов, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. 
За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про відмову у позові Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України до відповідачів 1) ТОВ «Ролло Трейдінг», 2) ДП «Фінінпро», про визнання недійсним договору та стягнення 2 323 586,46 грн.,
У зв`язку із відмовою у позові відповідно до ст. 129 ГПК України суд залишає за прокурором витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної аудиторської служби України відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення підписано 10.06.2026.

Суддя О.В. Конюх