Справа № 167/624/26
Номер провадження 2/167/628/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

16 червня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді      Требика В.Б.,
з участю:
секретаря судового засідання    Герасимчук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи
ТОВ «ФК «Процент» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 36400 грн.
Позов обґрунтовується тим, що 20 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 34069 (далі – договір № 34069), за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. строком на 730 днів, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,00% в день від суми кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленому в договорі розмірі. У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання по погашенню кредиту не виконав, унаслідок чого станом на 13 квітня 2026 року утворилася заборгованість: 22400 грн. проценти, 14000 грн. – штраф. 
Представник позивача ТОВ «ФК «Процент», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчить довідка про доставку електронного документа), в судове засідання не з`явився. До суду надійшло клопотання представника позивача Руденка К.В. про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчить довідка про доставку електронного документа), в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав.

Процесуальні дії у справі
20 травня 2026 року відкрито провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 
20 травня 2025 року ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 (підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 135273), уклали договір № 34069, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7000 грн. (п. 1.1) строком на 730 днів (п. 1.3), а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 1,00% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.2) з періодичністю їх сплати кожні 20 днів (п. 1.3). ТОВ «ФК «Процент» переказало суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить відповідачу (п. 1.6) (арк. спр. 15-20).
За змістом п. 3.5 договору № 34069 у випадку невиконання та /або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1120 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та 280 грн. починаючи з 5 дня.
Реквізити договору містять інформацію про його підписання відповідачем електронним підписом (135273) та достатні дані щодо особи ОСОБА_1 , зокрема номер паспорта, дату та орган його видачі, адресу проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків.
Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за договором № 34069 доведено до відома
 ОСОБА_1 інформацію про дати платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, суму платежу за розрахунковий період, проценти за користування кредитом, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту (арк. спр. 20 на звороті - 21). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку кредитування, процентів за користування кредитом, порядку повернення кредиту була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту (арк. спр. 23-25).
З копії листа ТОВ «Пейтек» від 9 квітня 2026 року № 20250409-18 слідує, що
ТОВ «ФК «Процент» 20 травня 2025 року перерахувало ОСОБА_1 грошові кошті у розмірі 7000 грн. на картку № НОМЕР_2 (арк. спр. 26).
Листом АТ «Універсал Банк» від 5 червня 2026 року № БТ/Е-23914 підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , на яку 20 травня 2025 року було зараховано грошові кошти у розмірі 7000 грн. (арк. спр. 66). 
Реквізити банківської карти № НОМЕР_2 у копії листа ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Універсал Банк» співпадають із банківськими реквізитами карти, вказаними у договорі № 34069.
Згідно з поданим позивачем розрахунком у ОСОБА_1 станом на 5 квітня
2026 року наявна заборгованість за договором № 34069 в розмірі 43400 грн., з яких:
7000 грн. – тіло кредиту, 22400 грн. – проценти, 14000 грн. – штраф (арк. спр. 27-31).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до частин 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням ст. 610 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Приписами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Суд установив, що відповідач ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Процент» уклали договір № 34069 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Процент» надало відповідачу кошти в сумі 7000 грн. строком на 730 днів, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування ними, розмір яких визначений договором.
20 травня 2025 року кредитні кошти перераховані відповідачу.
Отже, факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «ФК «Процент» суд вважає доведеним.
У підписаному відповідачем договорі № 34069 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитом та строк повернення коштів, а отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору. Такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК, створює презумпцію правомірності правочину і у зв`язку з цим, відповідно до ст. 629 ЦК, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, за приписами ст. 526 ЦК, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відповідач свої зобов`язання за договором № 34069 не виконав, оскільки не повернув кредитні кошти та проценти за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість за процентами в розмірі 22400 грн.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.
Вказані обставини відповідач не спростував, інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору не надав.
Отже, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому за договором № 34069 із ОСОБА_1 підлягає стягненню, в межах заявлених позовних вимог, заборгованість за процентами в розмірі 22400 грн. 
Щодо заявлених ТОВ «ФК «Процент» вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 14000 грн. суд зазначає таке.
Приписами ч. 1 ст. 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Водночас, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Отже, виходячи із цих приписів, суд не вбачає підстав для стягнення
з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 14000 грн.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог також підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 1638,44 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 61,54%.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Із копій договору про надання юридичних послуг від 3 червня 2024 року (арк. спр. 42), акта приймання-передачі наданих послуг від 4 лютого 2026 року № 108 (арк. спр. 44), витягу з реєстру № 1 до акта приймання-передачі наданих послуг № 108 (арк. спр. 45), платіжної інструкції від 5 лютого 2026 року № 4321 (арк. спр. 46), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року (арк. спр. 43), довіреності від 31 грудня 2025 року (арк. спр. 43 на звороті), судом встановлено, що адвокатом Руденком К.В. надавалася правнича допомога ТОВ «ФК «Процент» у цій справі. Така допомога полягала у: складанні та поданні позовної заяви до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 34069 та клопотання про витребування доказів (вартість 9000 грн.), складанні адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за договором № 34069 (вартість
1000 грн.). Загальна вартість послуг складає 10000 грн.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує, що ця справа є малозначною, в даній категорії справ узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, обсяг наданих доказів не є великим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав. Отже, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на його користь, на думку суду витрати на професійну правничу допомогу саме в розмірі 4000 грн. є співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч. 4
ст. 137 ЦПК.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ТОВ «ФК «Процент» задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2025 року № 34069: 22400 (двадцять дві тисячі чотириста) гривень процентів, а також 1638 (одну тисячу шістсот тридцять вісім) гривень 44 (сорок чотири) копійки судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Рожищенського районного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 41466388).
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Суддя:          В.Б. Требик