ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 червня 2026 року	Справа №160/9141/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.03.2026 року №046050028128 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” період навчання з 01.09.1999 року по 15.05.2002 року та періоди роботи з 01.07.2002 року по 23.01.2013 року, з 03.02.2013 року по 04.10.2015 року, з 27.10.2015 року по 14.11.2015 року, з 16.11.2015 року по 23.02.2017 року, з 14.06.2017 року по 30.12.2021 року, з 12.01.2022 року по 08.03.2022 року, з 17.10.2022 року по 22.04.2024 року, з 24.04.2024 року по 08.11.2024 року, з 12.11.2024 року по 16.03.2025 року, з 20.03.2025 року по 16.03.2026 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 19.03.2026 року.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що 19.03.2026 року позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.03.2026 № 046050028128 у призначенні пенсії було відмовлено з підстав відсутності необхідного спеціального стажу, оскільки періоди роботи позивача на посаді машиніста крана металургійного виробництва не були зараховані до стажу, що дає право на пенсію відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки протягом понад 22 років працювала повний робочий день за професією машиніста крана металургійного виробництва у доменному цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується записами трудової книжки та уточнюючою довідкою підприємства від 16.03.2026 № 55-412. При цьому професія машиніста крана металургійного виробництва прямо передбачена розділом V Списку робіт і професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, який прийнято на виконання вимог частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV. Крім того, позивач зазначає, що з 01.09.1999 по 15.05.2002 навчалася у професійно-технічному училищі № 45 м. Кривого Рогу за спеціальністю «машиніст крана металургійного виробництва», а вже 01.07.2002 була прийнята на роботу за здобутою професією. Враховуючи, що перерва між закінченням навчання та працевлаштуванням за спеціальністю не перевищила трьох місяців, період навчання підлягає зарахуванню до стажу роботи за спеціальністю відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту». На думку позивача, сукупна тривалість періоду навчання та роботи за професією машиніста крана металургійного виробництва становить понад 25 років, що є достатнім для набуття права на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 22.08.2024 у справі № 160/18173/23, відповідно до яких для призначення пенсії за частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV визначальним є підтвердження факту безпосередньої зайнятості особи на роботах та за професіями, передбаченими Списком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 202, а не наявність атестації робочих місць чи віднесення роботи до Списків № 1 або № 2. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до спеціального стажу періоди роботи та навчання, неправомірно відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах та порушив гарантоване статтею 46 Конституції України право на соціальний захист, у зв`язку з чим просить суд скасувати спірне рішення, зобов`язати відповідача зарахувати спірні періоди до пільгового стажу та призначити пенсію з дня звернення із відповідною заявою.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 14.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
17.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. 
19.05.2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що орган Пенсійного фонду України діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та підзаконними нормативно-правовими актами, що регулюють порядок призначення пенсій. Відповідач вказав, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стало відсутність у Позивача необхідного спеціального (пільгового) стажу, передбаченого частиною 3 статті 114 зазначеного Закону. Також у відзиві зазначено, що при розгляді заяви Позивача органом Пенсійного фонду було враховано подані документи, однак періоди роботи за окремими посадами не були зараховані до пільгового стажу у зв`язку з відсутністю належного документального підтвердження шкідливих умов праці та відповідності займаних посад Спискам виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Крім того, відповідач послався на положення Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії (постанова КМУ № 637 від 12.08.1993) та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці (постанова КМУ № 442 від 01.08.1992), відповідно до яких зарахування спеціального стажу можливе лише за умови належного підтвердження характеру виконуваної роботи та результатів атестації робочих місць. З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку про правомірність прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 19.03.2026 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.03.2026 року № 046050028128 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Із змісту спірного рішення убачається, що страховий стаж позивача становить 26 років 1 місяць 28 днів, однак спеціальний (пільговий) стаж визначено як такий, що відсутній (0 років 0 місяців 0 днів). При цьому до спеціального стажу не зараховано періоди роботи, підтверджені довідкою № 55-412 від 16.03.2026, з підстав того, що посада «машиніст крана металургійного виробництва» нібито не передбачена частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV та відповідним переліком професій.
Таким чином, підставою для відмови у призначенні пенсії визначено відсутність необхідного пільгового стажу, сформованого, на думку відповідача, через неможливість зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Не погоджуючись з прийняттям відповідачем спірного рішення позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, а також підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання.
Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія є щомісячною виплатою, що призначається за наявності передбачених законом умов, зокрема необхідного страхового та спеціального стажу.
Частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV передбачено право на призначення пенсії незалежно від віку особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах у металургії та гірничодобувній промисловості, за умови наявності спеціального стажу тривалістю не менше 25 років (для окремих професій - 20 років), за Списком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містяться у статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою визначено право працівників, зайнятих на підземних та відкритих гірничих роботах і в металургії, на пенсію незалежно від віку за наявності встановленого спеціального стажу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію на пільгових умовах, до якого включено, зокрема, професію машиніста крана металургійного виробництва.
Отже, юридично значущими для вирішення спору є встановлення:
факту роботи позивача за професією, включеною до Списку; 
характеру зайнятості (повний робочий день); 
тривалості спеціального стажу не менше 25 років; 
належного документального підтвердження такого стажу. 
Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2026 позивач звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.03.2026 № 046050028128 у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Судом встановлено, що страховий стаж позивача становить 26 років 1 місяць 28 днів, що відповідачем не заперечується.
Спір між сторонами виник виключно щодо зарахування періодів роботи та навчання до спеціального (пільгового) стажу, який дає право на призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV.
Згідно з довідкою про стаж № 55-412 від 16.03.2026, позивач у період з 01.07.2002 по 16.03.2026 працювала машиністом крана металургійного виробництва на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у доменному цеху, повний робочий день.
Зазначені обставини підтверджуються також записами трудової книжки, які відповідачем не спростовані.
Разом з тим, відповідач не зарахував зазначені періоди до спеціального стажу, посилаючись на відсутність підтвердження умов, визначених ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV.
Суд критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки вони не спростовують факту виконання позивачем роботи за професією, прямо включеною до Списку, затвердженого постановою КМУ № 202, та факту її зайнятості повний робочий день у шкідливих умовах виробництва.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що вирішальним для зарахування стажу є фактичне виконання роботи за відповідною професією та підтвердження характеру зайнятості, а не формальне тлумачення назв посад чи окремих уточнень у довідках.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 160/18173/23 вказано, що визначальним є зміст трудових функцій та фактична зайнятість особи у виробництві, а не формальне трактування органом Пенсійного фонду окремих записів.
Щодо доводів позивача про включення періоду навчання до спеціального стажу, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» (у редакції, чинній на момент навчання), час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до стажу роботи за спеціальністю, якщо особа після закінчення навчання без значної перерви (до трьох місяців) була працевлаштована за набутою професією.
З матеріалів справи вбачається, що позивач після закінчення навчання у ПТУ № 45 була працевлаштована за набутою професією у строк, що не перевищує встановлений законом період, а саме - 01.07.2002 року.
Таким чином, період навчання може бути врахований як такий, що безпосередньо пов`язаний із набуттям професії, яка включена до Списку № 202, та зараховується до спеціального стажу за умови підтвердження наступного працевлаштування за спеціальністю.
Оцінюючи сукупність доказів, суд виходить із принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), а також принципу верховенства права, який вимагає пріоритету суті над формою.
Суд враховує, що позивачем надано належні та допустимі докази, які в сукупності підтверджують:
роботу за професією машиніста крана металургійного виробництва; 
зайнятість повний робочий день; 
тривалість роботи понад 20 років; 
наявність періоду навчання, безпосередньо пов`язаного з набуттям відповідної професії; 
безперервність професійної діяльності після навчання. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії 19.03.2026 року набула необхідного спеціального стажу, передбаченого ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV, що дає їй право на призначення пенсії незалежно від віку.
Відмова відповідача у призначенні пенсії ґрунтується на формальному та надмірно вузькому тлумаченні норм матеріального права, що призвело до необґрунтованого обмеження права позивача на соціальний захист.
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).
Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Тобто, внаслідок протиправних дій, відповідач не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають істотне значення для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів, як наслідок відмовив позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Втім, відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії.
Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.03.2026 року №046050028128 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Та як наслідок слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” період навчання з 01.09.1999 року по 15.05.2002 року та періоди роботи з 01.07.2002 року по 23.01.2013 року, з 03.02.2013 року по 04.10.2015 року, з 27.10.2015 року по 14.11.2015 року, з 16.11.2015 року по 23.02.2017 року, з 14.06.2017 року по 30.12.2021 року, з 12.01.2022 року по 08.03.2022 року, з 17.10.2022 року по 22.04.2024 року, з 24.04.2024 року по 08.11.2024 року, з 12.11.2024 року по 16.03.2025 року, з 20.03.2025 року по 16.03.2026 року.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 19.03.2026 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 19.03.2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1331,20 грн.
Враховуючи те, що підставою звернення до суду стало протиправне рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.03.2026 року №046050028128 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” період навчання з 01.09.1999 року по 15.05.2002 року та періоди роботи з 01.07.2002 року по 23.01.2013 року, з 03.02.2013 року по 04.10.2015 року, з 27.10.2015 року по 14.11.2015 року, з 16.11.2015 року по 23.02.2017 року, з 14.06.2017 року по 30.12.2021 року, з 12.01.2022 року по 08.03.2022 року, з 17.10.2022 року по 22.04.2024 року, з 24.04.2024 року по 08.11.2024 року, з 12.11.2024 року по 16.03.2025 року, з 20.03.2025 року по 16.03.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код ЄДРПОУ 13358826) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник