ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року Справа № 925/1446/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді – Васяновича А.В., 

секретар судового засідання – Усенко О.А.,
за участі представників сторін:
від позивача – Котух М.В. - представник за довіреністю, 
від відповідача – Гончаренко І.В. – представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Департаменту патрульної поліції, м. Київ,
до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна 
страхова компанія «Оранта», м. Київ,
про стягнення 66 709 грн. 90 коп. страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Черкаської області з позовом звернувся Департамент патрульної поліції до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з відповідача 66 709 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків (шкоди) завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 08 січня 2026 року.
Ухвалою суду від 08 січня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 10 лютого 2026 року.
Однак, судове засідання призначене на 10 год. 30 хв. 10 лютого 2026 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді по даній справі з 28 січня 2026 року на лікарняному. 
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року суд призначив розгляд справи по суті на 14 год. 15 хв. 02 березня 2026 року. 
Проте, судове засідання призначене на 14 год. 15 хв. 02 березня 2026 року також не відбулося, у зв`язку з оголошенням на території Черкаської області в цей час повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року суд призначив розгляд справи по суті на 10 год. 00 хв. 19 березня 2026 року. 
Ухвалою суду від 19 березня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 12 год. 00 хв. 09 квітня 2026 року. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Зокрема, відповідач зазначав, що враховуючи отримані пояснення від водія Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та на підставі інформації, що була зазначена в повідомлені про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколі), а також у відповіді на запит судового експерта, публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування. 
У відповіді на відзив позивач, зокрема, зазначав, що надані останнім докази в страховій справі № 25-23-4909 відповідачем були проігноровані, а вимоги безпідставно не задоволені.
Пояснення водія ОСОБА_1 , яке надане безпосередньо відповідачу, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується наданим нею ж поясненням в день вчинення дорожньо-транспортної пригоди та оформлення Європротоколу.
Маючи в розпорядженні суперечливі одне одному пояснення водія ОСОБА_1 , відповідач мав би в сукупності оцінити отримані матеріали справи та надати обґрунтований висновок щодо страхового відшкодування.
Відповідач був обізнаний, що висновки експерта є необґрунтованими та неповними.
Таким чином, позивач мав справедливі очікування щодо належної виплати страхового відшкодування, оскільки на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди між водіями, за їх згодою і визнанням одного з них своєї вини, відповідно до вимог чинного законодавства було складено Європротокол.
В зв`язку з чим, позивач просив суд позов задовольнити повністю.
10 грудня 2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання про виклик свідків.
Ухвалою суду від 08 січня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання відповідача від 10 грудня 2025 року про виклик свідків залишено без задоволення, оскільки останнє не узгоджується з положеннями ст. 89 ГПК України.
В судовому засіданні, яке відбулося 09 квітня 2026 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1446/25.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до положень ст. 981 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування, зокрема можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
За змістом п. 3 ч. 1 статті 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить виплата страхового відшкодування при настанні страхового випадку у передбачений договором строк.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
Судом встановлено, що 22 лютого 2025 року о 15 год. 02 хв. в місті Черкаси на перехресті бульвару Шевченка та вулиці Кобзарської сталася дорожньо-транспортна пригода за участі службового транспортного засобу Департаменту патрульної поліції Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням поліцейського ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного між власником автомобіля ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у формі видачі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №223517117 від 17 вересня 2024 року (а.с. 78).
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №223517117 від 17 вересня 2024 року, страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .
Сума страхового відшкодування на одного потерпілого: 
- за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 320 000 грн. 00 коп.;
- за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн. 00 коп.;
- франшиза - 0 грн. 
Позивач стверджує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди також була застрахована на підставі договору страхування, укладеного між Департаментом патрульної поліції та AT СК «КРАЇНА» у формі видачі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №224281432 від 24 жовтня 2024 року.
Проте, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №224281432 від 24 жовтня 2024 року матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 2 статті 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону чинного на момент настання ДТП) у разі настання контактної (наявне зіткнення) дорожньо-транспортної пригоди за участю лише двох забезпечених транспортних засобів, за умови заподіяння шкоди майну виключно у вигляді пошкодження (знищення) транспортного засобу, незаподіяння шкоди життю та здоров`ю фізичних осіб, відсутності у водіїв обох транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, впливу лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, а також за умови досягнення згоди таких водіїв щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, такі водії мають право без залучення відповідних підрозділів Національної поліції України спільно скласти для надання страховику (МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у паперовій чи електронній формі за формою і відповідно до інструкції, затверджених МТСБУ. Після складення такого повідомлення водії транспортних засобів мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформування відповідних підрозділів Національної поліції України про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Аналогічна норма була встановлена в п. 33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону 1961-ІV чинного на момент укладання договору страхування), а саме: у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
У зв`язку з визнанням своєї вини водієм ОСОБА_1 , за взаємною згодою водіїв на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди було заповнено письмовий бланк повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В даному повідомлені зазначено, що водій автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 свою вину визнає (а.с.22).
Також, 22 лютого 2025 року водій автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 надала письмові пояснення, в яких вказала, що 22 лютого 2025 року, приблизно о 15 год. 02 хв., вона рухалася на автомобілі Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по бульвару Шевченка в напрямку площі 700 річчя в м. Черкаси. В цей момент патрульний автомобіль рухався по вул. Кобзарській в напрямку бульвару Шевченка в м. Черкаси, з увімкнутими проблисковими маячками синього та червоного кольору. Автомобіль патрульної поліції також подавав звукові сигнали. Водій автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 розпочала рух на зелений сигнал світлофору та не встигла зреагувати на зміну дорожньої обстановки та загальмувати, чим скоїла зіткнення з транспортним засобом Skoda Rapid. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 32).
Водночас, 22 лютого 2025 року ОСОБА_2 (водій автомобіля Skoda Rapid) надав свої письмові пояснення.
В даних поясненнях ОСОБА_2 повідомив, що 22 лютого 2025 року, приблизно о 15 год. 00 хв., він керував службовим транспортним засобом Департаменту патрульної поліції Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .
В цей час, він почув по рації, яка знаходилася в автомобілі, прохання про допомогу від екіпажу «Агат-105».
В результаті чого він увімкнув на транспортному засобі синій та червоний проблискові маячки та додатково попереджуючи інші авто про їхнє приближення подавав звукові сигнали сиреною.
Даний автомобіль рухався по вул. Кобзарській в напрямку бульвару Шевченка в м. Черкаси.
Під час наближення до вищезазначеного перехрестя, автомобіль рухався на червоний сигнал світлофора, пригальмовуючи авто, впевнився в безпечності руху та продовжив його, продовжуючи подавати попереджуючі сигнали.
В цей момент, з правої сторони, по бульвару Шевченка в напрямку площі 700 річчя в м. Черкаси розпочав рух автомобіль Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , не надаючи перевагу в русі службовому автомобілю.
Побачивши це, ОСОБА_2 намагаючись уникнути зіткнення одразу почав гальмування автомобілем та застосував маневр повороту ліворуч, для уникнення зіткнення, однак автомобіль під керуванням ОСОБА_1 продовжив рух не намагаючись уникнення зіткнення.
В результаті чого відбулося зіткнення автомобілів Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Данні автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки (а.с.33).
З матеріалів справи також вбачається, що 17 березня 2025 року до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від Департаменту патрульної поліції разом із оригіналом повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом).
27 березня 2025 року публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було отримано пояснення від водія Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .
В своєму поясненні від 27 березня 2025 року ОСОБА_1 , зокрема, вказала, що розпочавши рух на зелене світло світлофора, не побачила поліцейський автомобіль, який рухався по вул. Кобзарській на червоне світло світлофора. Зіткнення трапилося її автомобіля з лівого боку, поліцейського з правого боку. Звуків сирени і проблискових маячків вона не чула та не бачила (а.с.81). 
Відповідач стверджує, що враховуючи отримані пояснення від ОСОБА_1 та на підставі інформації, що була зазначена в Європротоколі, повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 березня 2025 року, публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося за консультацією до судового експерта ОСОБА_4 із запитом від 28 березня 2025 року.
В матеріалах справи знаходиться відповідь судового експерта ОСОБА_4 від 31 березня 2025 року на запит відповідача (а.с. 82).
В цій відповіді на запит експертом зазначається, що згідно пояснень, наданих водіями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , автомобіль Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив виїзд на перехрестя на червоний сигнал світлофора, а автомобіль автомобілів Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , розпочав рух і здійснив виїзд на перехрестя на зелений сигнал світлофора. Зіткнення транспортних засобів відбулось передніми частинами на перехресті.
Згідно п.3.1 Правил дорожнього руху, водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Згідно п.3.2 ПДР, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).
На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар.
Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділю вальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.
Згідно п.8.10 ПДР, У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 Розмітка 1.12 (стоп-лінія) (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає — не ближче 10 м. до найближчої рейки перед?залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках — перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів;.
Згідно п.12.3 ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
В даній дорожній ситуації водій автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , Козинка С. мав діяти відповідно до вимог п.3.1 та 8.10 ПДР.
В свою чергу, водій автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 , у разі працюючих на автомобілі Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 спецсигналів, мала діяти відповідно до вимог п.3.2 ПДР, а у разі вимкнених на автомобілі Шкода спецсигналів - п.12.3 ПДР.
Дії водія автомобіля Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.3.1 та п.8.10 ПДР і дані невідповідності знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
В свою чергу, за наданими матеріалами неможливо встановити, чи рухався автомобіль Skoda Rapid, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з увімкненими спецсигналами, та неможливо провести розрахунки зупиночного шляху автомобілів у зв`язку з відсутністю кількісних даних щодо руху транспортних засобів. Відтак неможливо оцінити дії водія автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 , на відповідність вимогам ПДР в даній дорожній ситуації.
Пошкодження, наявні на транспортних засобах, відповідають одне одному і могли утворитись при заявлених водіями обставинах дорожньо-транспортної пригоди.
З цього приводу судом враховано, що відповідь експерта від 31 березня 2025 року не є висновком експерта в розумінні ст. 98 ГПК України, а також не є заявою свідка в розумінні ст.88 ГПК України, а тому судом відхиляється.
24 квітня 2025 року до відповідача надійшла заява позивача про страхове відшкодування (а.с.83).
Листом від 29 квітня 2025 року за вих. №09-02-20 5202 відповідач повідомив Департамент патрульної поліції, що в діях водія транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушення правил дорожньою руху не вбачається, а дії водія транспортного засобу Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 не відповідають вимогам п.3.1 та 8.10 Правил дорожнього руху.
З посиланням на п. 2.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон 3720-ІХ), яким передбачено, що страхова (регламентна) виплата не здійснюється у разі настання під час використання транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої в особи, яка використовувала транспортний засіб, не виникла цивільно-правова відповідальність, відповідач вказав, що публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за заявленою подією по справі №225-23-4909 (а.с. 25).
26 травня 2025 року за вих. №4277/41/24/01-2025 Департаментом патрульної поліції Управлінням патрульної поліції Черкаської області на адресу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було направлено лист.
В даному листі, позивач просив відповідача, для проведення детальної перевірки та прийняття відповідного рішення щодо відшкодування завданої шкоди в найкоротший строк надіслати на адресу позивача належним чином завірені копії всіх матеріалів справи, які зазначені в листі №09-02-20 5202 від 29 квітня 2025 року, а саме: відео та фотографії заявлених пошкоджень транспортних засобів, пояснення водіїв щодо обставин випадку, а також висновок експерта щодо невідповідності дій водія транспортного засобу Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 вимогам ПДР, на підставі яких було прийняте рішення про відмову у здійсненні відшкодування страхового випадку.
Також, позивач просив повернути оригінал заповненого бланку повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22 лютого 2025 року та надати копію висновку/рішення експерта про оцінку вартості завданого матеріального збитку позивачу в наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.26).
У листі-відповіді від 19 червня 2025 року за №09-02-17/7391 публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» зазначило, що листом №09-02-20/5202 від 29 квітня 2025 року позивачу було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Розрахунок вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідачем не проводився.
16 липня 2025 року Департаментом патрульної поліції на адресу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було направлено претензію щодо виплати страхового відшкодування.
Претензію відповідач не задовольнив, суму страхового відшкодування не виплатив.
Судом враховано, що відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди врегульовано ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду суд зазначає, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду, перебуває у площині цивільних правовідносин і господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення;
4) якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом враховано, що водій автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 свою вину визнала на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується заповненим письмовим бланком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
В свою чергу водій транспортного засобу Skoda Rapid визнав вину водія автомобіля Volkswagen Polo.
Інші докази, що знаходяться в матеріалах справи вищенаведеного не спростовують.
Крім того, судом було досліджено в судовому засіданні відеоматеріали (а.с.21) з яких вбачається, що під час руху і до моменту ДТП, на поліцейському автомобілі Skoda Rapid були увімкнені проблискові маячки (спецсигнали).
Отже, суд вважає, що водій автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 , мала діяти відповідно до вимог п.3.2 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).
Водночас, згідно п.3.1 Правил водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Отже, судом встановлено протиправну поведінку особи, що заподіяла шкоду (водія автомобіля Volkswagen Polo), шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди (пошкодження транспортного засобу), причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вину особи у заподіянні шкоди.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону чинного на момент укладання договору страхування, надалі – Закон), страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення Суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
При цьому, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Проте, саме вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування відповідачем прийнято не було.
Як вже зазначалося вище, 29 квітня 2025 року за вих. №09-02-20 5202 відповідач відмовив у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на п. 2.1 ст. 30 Закону Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон 3720-ІХ), який не регулює спірні правовідносини.
Договір страхування було укладено 17 вересня 2024 року, а тому відповідачу при ухваленні рішення слід було керуватися Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону 1961-ІV.
Згідно п. 22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Разом з цим, спеціальні норми Закону встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону): розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).
Суд погоджується з доводами позивача, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже, суд визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Якщо відновлювальний ремонт транспортного засобу не проводився, то розмір шкоди визначається виходячи з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи. 
Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/124-24/14770-АВ від 30 жовтня 2025 року, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Skoda Rapid реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 станом на 22 лютого 2025 року складає: 66 709 грн. 90 коп. (а.с.43-53).
Наданий суду розрахунок, а також доводи позивача відповідач належними та допустимими доказами не спростував.
Враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягає стягненню 66 709 грн. 90 коп. страхового відшкодування в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України. 
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», вул. Здолбунівська, 7 Д, м. Київ, ідентифікаційний код 00034186 на користь Департаменту патрульної поліції вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ідентифікаційний код 40108646 – 66 709 грн. 90 коп. страхового відшкодування та 3 028 грн. 00 коп. судового збору. 

Видати відповідний наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України. 

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України. 

Повне рішення складено 28 травня 2026 року. 

Суддя А.В.Васянович