справа №760/10014/26
провадження № 2/760/14632/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
23 червня 2026 року         м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Сердюк Н.В., за участю секретаря судового засідання Гержової С.О., в присутності позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позов мотивовано тим, що між сторонами виникли правовідносини позики, в межах яких позивач передав відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 10 700 грн, які останній зобов`язався повернути у погоджені сторонами строки.
На підтвердження заявлених вимог позивач посилався на банківські квитанції про переказ грошових коштів та роздруківки листування, в якому, на його думку, відповідач визнав наявність заборгованості та обов`язок її повернення.
Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача 7 700 грн основного боргу, 1 352,99 грн інфляційних втрат, 422,94 грн трьох відсотків річних, 200 грн додатково визнаної суми та судові витрати.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 21 травня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що письмовий договір позики між сторонами не укладався, боргова розписка відповідачем не складалася, а при здійсненні банківських переказів призначення платежу як позики ним не зазначалося.
Суд визнав можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що позивачем надано квитанцію від 06 жовтня 2024 року про переказ 7 000 грн на банківську картку № НОМЕР_1 та квитанцію від 09 листопада 2024 року про переказ 3 000 грн на зазначену картку без зазначення призначення платежу.
Також позивачем надано роздруківки листування, які, на його думку, підтверджують існування між сторонами домовленостей щодо повернення коштів.
Будь-якого письмового договору позики, боргової розписки, акта приймання-передачі коштів чи іншого документа, в якому були б визначені сторони правочину, сума позики, строк її повернення та обов`язок відповідача повернути отримані кошти, матеріали справи не містять.
Під час розгляду справи позивач підтвердив відсутність таких документів.
ІV. Норми права, які застосував суд
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку.
За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів.
Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути подана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно зі статтями 76, 77, 78, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
V. Мотивована оцінка і висновки суду
5.1. Предметом доказування у даній справі є встановлення факту існування між сторонами правовідносин позики та виникнення у відповідача обов`язку повернути отримані кошти.
5.2. Надані позивачем банківські документи підтверджують лише факт здійснення грошових переказів на банківську картку, однак самі по собі не підтверджують правову підставу таких переказів та не містять відомостей про передачу коштів саме в позику.
При цьому призначення платежів не містить посилань на позику, борг або інше грошове зобов`язання, яке підлягає поверненню.
5.3. Позивач під час судового розгляду підтвердив, що письмовий договір позики між сторонами не укладався, розписка про отримання коштів відповідачем не складалася, а при здійсненні переказів призначення платежу як позики не зазначалося.
Таким чином, матеріали справи не містять жодного документа, який би безпосередньо посвідчував передачу коштів відповідачу саме на умовах позики.
5.4. Суд критично оцінює надані позивачем роздруківки листування як достатній доказ укладення договору позики.

Подані матеріали не містять електронного доказу в його первинному вигляді, не дають можливості достеменно встановити належність відповідного акаунта або номера телефону саме відповідачу та не дозволяють перевірити цілісність поданої інформації.
Крім того, навіть зміст наданого листування не містить чітко зафіксованих істотних умов договору позики, зокрема узгоджених сторонами умов щодо передачі коштів саме як позики.
5.5. Суд враховує, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву та не скористався своїми процесуальними правами.
Разом із тим відсутність заперечень відповідача не звільняє позивача від обов`язку довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Суд не може покладати рішення виключно на пасивну процесуальну поведінку відповідача за відсутності належних та достатніх доказів заявлених вимог.
5.6. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позивачем доведено факт здійснення грошових переказів, однак не доведено факт виникнення між сторонами правовідносин позики та існування у відповідача обов`язку повернути отримані кошти саме як позику.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б у розумінні статей 76-81 ЦПК України підтверджували факт укладення між сторонами договору позики, його істотні умови та виникнення у відповідача обов`язку повернути отримані кошти саме як позику.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають.
За таких обставин правові підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення боргу за договором позики - відмовити.
Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне рішення суду складено та надано для ознайомлення учасникам справи 02.07.2026.

Головуюча суддя -         Наталія СЕРДЮК