УХВАЛА

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 920/1017/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Баранця О. М., Студенця В. І.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В., 

за участю представника відповідача - Касьяненка Д. С. (адвоката),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" Сумської міської ради
на рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025,
додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2025
(суддя Вдовенко Д. В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026
(головуюча - Сітайло Л. Г., судді: Демидова А. М., Шапран В. В.)

у справі за позовом Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" Сумської міської ради
до Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня №5" Сумської міської ради
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1) Державний реєстратор Виконавчого комітету Сумської міської ради Гримайло Валерія Валеріївна;
2) Сумська міська військова адміністрація Сумського району Сумської області;
3) Сумська міська рада
про скасування реєстраційної дії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
Комунальне некомерційне підприємство "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" Сумської міської ради (далі - позивач, КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона") звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня № 5" Сумської міської ради (далі - відповідач, КНП "Клінічна лікарня № 5") про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Сумської міської ради Гримайло Валерії Валеріївни, що здійснений 07.12.2023 у відомостях ЄДРПОУ щодо юридичної особи КНП "Клінічна лікарня № 5" за номером реєстраційної дії № 1006321320009016864, назва реєстраційної дії: Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу або державного органу про відміну рішення щодо припинення юридичної особи на підставі рішення учасників юридичної особи або відповідного органу юридичної особи про відміну рішення про припинення юридичної особи від 05.12.2023 № 64-СМР.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в діях реєстратора наявні порушення законодавства під час проведення державної реєстрації, що є підставою для її оскарження та перевірки законності прийнятого рішення, оскільки державний реєстратор провів реєстраційну дію в ЄДРПОУ без перевірки повноважень засновника (уповноваженої особи) та прийняв не від засновника до реєстрації документи щодо припинення реорганізації юридичної особи.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
23.02.2022 Сумська міська рада прийняла рішення №2992-МР "Про реорганізацію КНП "Клінічна лікарня №5" Сумської міської ради шляхом приєднання до КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" Сумської міської ради.
Так, Сумська міська рада вирішила:
1. Реорганізувати юридичну особу КНП "Клінічна лікарня №5" шляхом приєднання до КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона".
Встановити, що КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" є правонаступником майнових прав та обов`язків реорганізованого КНП "Клінічна лікарня №5", з моменту внесення реєстраційних змін щодо припинення КНП "Клінічна лікарня №5".
2. Встановити строк для заявлення кредиторами своїх вимог - два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи - КНП "Клінічна лікарня №5". Свої вимоги кредитори подають до комісії з реорганізації, яка розглядає кожну вимогу окремо, після чого приймає відповідне рішення.
3. Створити комісію з реорганізації юридичної особи КНП "Клінічна лікарня №5" у складі, згідно з додатком 1 до цього рішення.
4. Комісії з реорганізації:
4.1. Забезпечити здійснення в установленому чинним законодавством порядку заходів, пов`язаних з реорганізацією КНП "Клінічна лікарня №5" шляхом приєднання до КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона".
4.2. Протягом трьох робочих днів, з дати прийняття цього рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію про прийняте рішення щодо припинення юридичної особи КНП "Клінічна лікарня №5" шляхом приєднання до КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона".
4.3. Здійснити необхідні заходи щодо попередження працівників КНП "Клінічна лікарня №5" про реорганізацію підприємства, відповідно до вимог чинного законодавства України (частини 3 статті 32, статті 42, частини 3 статті 184 КЗпП України).
4.4. Протягом двох місяців, з дня прийняття даного рішення, провести повну інвентаризацію всього майна, активів, зобов`язань даного суб`єкта діяльності.
4.5. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами подати до Сумської міської ради передавальний акт на затвердження.
4.6. Закінчити процедуру з припинення юридичної особи КНП "Клінічна лікарня №5" шляхом приєднання до КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" та надати державному реєстратору документи для припинення юридичної особи в термін до 01.09.2022.
5. З моменту створення комісії з реорганізації юридичної особи КНП "Клінічна лікарня №5" до неї переходять повноваження щодо управління справами зазначеної юридичної особи. Голова комісії та її члени представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи КНП "Клінічна лікарня №5".
6. Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради попередити директора КНП "Клінічна лікарня №5" про наступне вивільнення із займаної посади за статтею 40 Кодексу законів про працю в Україні, у зв`язку з реорганізацією підприємства.
Фактичне вивільнення здійснити не раніше, ніж через два місяці з дня його ознайомлення, відповідно до законодавства з даним рішенням.
7. Затвердити Статут КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона", згідно з додатком 2 до цього рішення.
8. Департаменту комунікацій та інформаційної політики Сумської міської ради (Кохан А.І.) оприлюднити дане рішення, відповідно до чинного законодавства України.
9. Контроль за виконанням даного рішення покласти на комісію з питань охорони здоров`я, соціального захисту населення, освіти, науки, культури, туризму, сім`ї, молоді та спорту і на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (Іщенко Т.Д.).
Згідно із наказом начальника Сумської міської військової адміністрації Сумського району Сумської області від 05.12.2023 №64-СМР, на підставі частини 2 статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статей 25, 26, 59, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 104-108 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 59 Господарського кодексу України, Законів України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", "Основи законодавства України про охорону здоров`я", враховуючи невиконання рішення Сумської міської ради від 23.02.2022 №2992-МР щодо закінчення процедури з припинення у строки, визначені у підпункті 4.6 пункту 4, за наслідками розгляду листа Управління охорони здоров`я від 27.11.2023 №24.01-04/901, визнане таким, що втратило чинність рішення Сумської міської ради від 23.02.2022 №2992-МР. 
07.12.2023 державний реєстратор Виконавчого комітету Сумської міської ради зареєстрував (реєстраційна дія 1006321320009016864) внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу або державного органу про відміну рішення щодо припинення юридичної особи.
3. Короткий зміст судових рішень
14.10.2025 Господарський суд Сумської області ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026, про відмову у задоволенні позову.
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що судами не встановлено наявність суб`єктивного матеріального права для захисту якого позивач звернувся з позовом, порушення прав позивача у зв`язку з прийняттям наказу та внесенням відомостей до ЄДРПОУ щодо відміни рішення про припинення юридичної особи відповідача.
Додатковим рішенням Господарського суду Сумської області від 10.11.2025, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026, стягнуто з КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" на користь КНП "Клінічна лікарня №5" 17 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції частково задовольнив заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною адвокатом роботою. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" подало до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, а також постанову апеляційного господарського суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначив випадок, передбачений пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме: суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, не надали оцінки доводам позовної заяви, оскільки дійшли єдиного висновку, що КНП "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" не має права для звернення до суду, не встановили наявності суб`єктивного матеріального права для захисту якого позивач звернувся до суду, обмежившись висновком, що позивач не є правонаступником відповідача. Позивач вважає, що суд перші інстанції взагалі неправильно оцінив мотиви звернення до суду та підставу позову, не з`ясувавши, що порушеним правом позивача є право на реорганізацію юридичної особи, шляхом приєднання до себе іншої юридичної особи - відповідача, а не факт захисту свого законного інтересу в частині як правонаступника відповідача, що мало б місце у разі завершення приєднання, а суд апеляційної інстанції не виправив помилок суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 (підпункти 11.82-11.85), від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункти 8.43-8.46), від 20.02.2024 у справі № 916/1042/22, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20, від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18, від 18.09.2025 у справі № 922/82/20 (визначає зміст законного інтересу, як прагнення особи до певного матеріального або нематеріального блага, яке безпосередньо не охоплюється змістом суб`єктивного права, але перебуває у сфері правового регулювання), від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника), від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними); від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України; виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально). 
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відзив відповідача обґрунтовано тим, що сам по собі текст касаційної скарги містить значну кількість посилань на різні правові позиції Верховного Суду, але обставини даної справи значно відрізняються від обставин справи, які були предметом розгляду Верховним Судом на які посилається позивач обґрунтовуючи свою правову позицію, а тому не можуть бути застосовані до даної справи. Також відповідач зазначив, що позивач обґрунтовуючи доводи касаційної скарги посилається на докази, які не були предметом розгляду суду першої інстанції і не були прийняті судом апеляційної інстанції. Крім того, за аргументами відповідача, статут на який посилається позивач залишився лише проектом, оскільки державна реєстрація відповідного статуту не проводилась, так як позивачем такі докази не надані.
Сумська міська військова адміністрація Сумського району Сумської області (третя особа 2) подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відзив третьої особи 2 обґрунтовано тим, що доводи позивача про те, що з 06.05.2022 він є правонаступником майнових прав та обов`язків відповідача, а тому оскаржуваною реєстраційною дією порушено його права як правонаступника, є безпідставними. Крім того, третя особа 2 зазначає, що наказ, на підставі якого проведено оскаржувану реєстраційну дію, повністю відповідав і відповідає інтересам Сумської міської ради (як засновника позивача і відповідача), зважаючи на таке: 1) станом на сьогодні наказ Сумською міською радою не оскаржувався та не ставився під сумнів в інший спосіб; 2) із моменту видачі наказу та проведення оскаржуваної державної реєстрації змін, Сумська міська рада (як засновник позивача і відповідача) не розглядала і не розглядає питання повторного приєднання відповідача до позивача; 3) після видачі наказу та проведення оскаржуваної реєстраційної дії Сумська міська рада здійснювала свої правомочності на управління відповідачем, а саме двічі проводила призначення керівників.
5. Позиція Верховного Суду
За чинним конституційним правопорядком, що його визначено приписами пункту 14 частини першої статті 92, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, на рівні закону забезпечується право на апеляційний перегляд кожної справи, а право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується лише в тих випадках, що їх визначив законодавець.
У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя (пункти 5.10, 5.16, 5.21 постанови).
У статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша). 
Як зазначалося раніше, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Наведене узгоджується із частиною четвертою статті 236 ГПК України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.
При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Верховний Суд також неодноразово зазначав, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.
Так, у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства:
- термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші (пункт 24 постанови);
- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями (пункт 25 постанови);
- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. З огляду на значення слова "подібний" не завжди означає тотожність (пункт 28 постанови);
- у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини) (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
Здійснена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови).
Суд відхиляє доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20, від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20, від 20.02.2024 у справі № 916/1042/22, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20, від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18, від 18.09.2025 у справі № 922/82/20, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, з огляду на таке.
У справі № 910/6939/20, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Правління НБУ від 08.07.2019 № 465-рш; визнання протиправним та скасування рішення Фонду від 09.07.2019 про скасування результатів аукціону з продажу активів АТ «Дельта Банк»; визнання укладеним між ТОВ «ФК «Скай» та АТ «Дельта Банк» договору відступлення прав вимоги, що були реалізовані на аукціоні з продажу активів АТ «Дельта Банк». Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що: за наслідками проведення 07.06.2019 відкритих торгів (аукціону із зниженням ціни) з продажу активів, які обліковуються на балансі АТ «Дельта Банк», лот #debtX_8878, його визнано переможцем, про що складено відповідний протокол, на підставі якого Позивач як переможець сплатив повну вартість придбаного лота; однак АТ «Дельта Банк» ухилилося від укладення договору відступлення прав вимоги, що були реалізовані на аукціоні, з посиланням на скасування результатів торгів рішенням Фонду від 09.07.2019, яке, у свою чергу, мотивоване прийняттям Правлінням НБУ рішення від 08.07.2019 № 465-рш. 
У справі № 916/1042/22, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про стягнення заборгованості. Позовні вимоги ПрАТ ""НЕК "Укренерго" обґрунтовані порушенням ТОВ "ОДЕСЕНЕРГОТРЕЙД" строків виконання грошових зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.
У справі № 910/15262/18, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання недійсним договору управління майном (активами) та стягнення збитків, які завдані позивачу внаслідок укладення оспорюваного договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є суборендарем нерухомого майна (нежитлові приміщення та офісні приміщення) за договором суборенди № СУ/НА-02 від 29.12.2017, а управитель майна фізично перешкоджає у доступі до орендованого майна позивачу та примушує його перестати виконувати свої зобов`язання за діючим договором суборенди та укласти новий договір оренди, без припинення попереднього договору, за завищеними ставками та на інший термін. Зазначене, на думку позивача свідчить про те, що оспорюваний договір порушує право позивача на користування орендованим нерухомим майном.
У справі № 910/6091/19, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання недійсним додаткового договору про внесення змін до договору управління майном (активами). Позов обґрунтовано тим, що додатковий договір підлягає визнанню нікчемним, оскільки суперечить статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі" та є недійсним у силу вимог закону.
У справі № 910/12787/17, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання недійсними окремих пунктів кредитних договорів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірними кредитними договорами передбачено встановлення подвійної плати за користування кредитом і визначено інший спосіб оплати за користування кредитом, ніж нарахування процентів на основну суму боргу, що суперечить положенням статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України.
У справі № 910/5958/20, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання недійсним контракту. Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на невідповідність контракту вимогам законодавства України, а саме приписам статті 228 ЦК України.
У справі № 509/5080/18, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки; поновлення права власності за позивачем на житловий будинок з господарчими спорудами та на земельну ділянку. Позов обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні накладено арешт на майно, іпотекодержателем та заставодержателем якого є ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс», в тому числі і на належні йому на праві власності житловий будинок і земельну ділянку, що виключало право державного реєстратора здійснювати реєстраційні дії щодо цього майна.
У справі № 922/82/20, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання недійсними електронних торгів щодо продажу частини нежитлової будівлі; визнання недійсним свідоцтва про право власності; скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасування рішень державного реєстратора; витребування на користь держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України спірних нежитлових приміщень. Позов обґрунтовано тим, що оспорювані торги проведені з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, статей 1, 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", Закону України "Про перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації", частини дев`ятої статті 11 Закону України "Про управляння об`єктами державної власності", статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та мають бути визнані недійсними з огляду на статті 203, 215 ЦК України.
У справі № 925/1265/16, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання недійсними та скасування державних актів на право постійного користування земельною ділянкою. Позовні вимоги, з посиланням на норму статті 155 Земельного кодексу України, обґрунтовані тим, що пункти рішення міської ради, які були підставою для видачі оспорюваних актів, визнані в судовому порядку нечинними та скасовані.
У справі № 310/11024/15-ц, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором.
У справі № 610/1030/18, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про: визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок; скасування рішення про державну реєстрацію за товариством права оренди земельних ділянок. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як нові власники земельних ділянок, не розірвавши договорів оренди, укладених з позивачем, уклали оскаржувані договори оренди з іншим товариством. 
У справі № 9901/172/20, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання протиправною бездіяльність ВРП, що полягає у ненаданні позивачу інформації на запит, та зобов`язання ВРП негайно (у порядку частини першої статті 371, пункту 1 частини першої статті 263 КАС України) надати запитувану інформацію, а також встановлення судового контролю за виконанням ВРП постановленого в рамках цієї справи рішення. Позов обґрунтовано тим, що відповідач помилково відніс запитувану інформацію до службової, а також не застосував трискладовий тест при обмеженні до неї доступу.
У справі № 9901/381/20, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання протиправною бездіяльність ВРП, яка полягає в ненаданні інформації на запит, та зобов`язання ВРП негайно надати запитувану інформацію. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідь ВРП не узгоджується з нормами статей 15, 18 Закону України "Про доступ до публічної інформації", які передбачають, що для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб`єктів владних повноважень, підлягають обов`язковій реєстрації в системі обліку, а прийняті нормативно-правові акти - оприлюдненню на їх власних офіційних вебсайтах.
У справі № 766/20797/18, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання безпідставним і скасування боргу за використаний позивачем газ без лічильника, та зобов`язання відповідача списати з особового рахунку заборгованість. Позов обґрунтовано тим, що перерахунок обсягу спожитого природного газу, який відповідач провів через зміну норм споживання природного газу, є незаконним, оскільки відсутнє порушення, внаслідок якого оператор газорозподільної системи має право провести такий перерахунок.
У справі № 750/3192/14, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про: визнання незаконними та скасувати рішення Президії адвокатського об`єднання щодо відрахування позивача зі складу членів цього об`єднання, та рішення загальних зборів адвокатського об`єднання щодо припинення діяльності вказаного об`єднання та безкоштовного передання його майна і всіх активів Громадській організації; зобов`язання відповідача відновити та повернути позивачеві у попередньому вигляді робоче місце без стягнення з позивача коштів; стягнення шкоди. Позов обґрунтовано тим, що: рішення президії є незаконним, оскільки на час його прийняття склад президії адвокатського об`єднання не був легітимним; рішення загальних зборів адвокатського об`єднання суперечить приписам Податкового кодексу України, для його прийняття не було кворуму, на них зборах головував ОСОБА_2, який на час їх проведення був позбавлений права на заняття адвокатською діяльністю.
У справі № 462/5368/16-ц, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання припиненим договору поруки. Позов обґрунтовано тим, що банком та позичальником без згоди позивача (поручителя) було змінено зобов`язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності позивача.
Отже, у справі, що переглядається, на відміну від наведених справ, зовсім інші предмет, підстави позову, зміст позовних вимог, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та встановлені фактичні обставини.
Крім того, у справі № 911/3135/20, яка переглядалась Верховним Судом та на яку посилається скаржник, предметом спору були вимоги про скасування реєстраційної дії щодо припинення юридичної особи ТОВ «Зелене шатро» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Позов обґрунтований порушеннями процедури припинення Товариства, що позбавило позивача можливості заявити до цієї юридичної особи грошові вимоги, які виникли з укладеного ними договору про надання правничої допомоги від 03.09.2012. Зокрема, за доводами позивача, у судовому рішенні про припинення Товариства не було встановлено строк заявлення кредиторами своїх вимог, а документи для державної реєстрації припинення були подані раніше законодавчо визначеного строку, що свідчить про незаконність реєстраційної дії. Верховний Суд ухвалюючи нове рішення, яким відмінено державну реєстрацію припинення юридичної особи, виходив з того, що: - оскільки адміністративний суд за результатами вирішення справи № 810/5771/15 не призначав ОДПІ ліквідатором Товариства, цей орган не міг самостійно призначати склад ліквідаційної комісії Товариства і виконувати функції його ліквідатора; процедура ліквідації юридичної особи (боржника) не може тривати менше визначених законом граничних меж строків, необхідних для належного подання та розгляду вимог кредиторів. Разом з тим процедура ліквідації Товариства тривала лише сімнадцять днів, що є порушенням ліквідаційною комісією, яку сформувало ОДПІ, вимог статей 105, 110, 111 ЦК України; враховуючи, що ліквідація Товариства була проведена з порушенням чинного законодавства, зокрема щодо порядку призначення ліквідаційної комісії та строків звернення з кредиторськими вимогами, що позбавило позивачку права на пред`явлення своїх вимог до цієї юридичної особи, позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, проте з урахуванням висновків, раніше викладених Великою Палатою Верховного Суду, щодо належного способу захисту прав та інтересів у спірних правовідносинах вимоги позивачки слід задовольнити частково, відмінивши державну реєстрацію припинення юридичної особи, а не скасувавши реєстраційну дію.
На відміну від справи № 911/3135/20, у справі, що переглядається, не є предметом оскарження державна реєстрація припинення юридичної особи, та відповідно не досліджувалося питання дотримання процедури ліквідації такої юридичної особи.
Таким чином, проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду (на які посилається скаржник), за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за змістовним критерієм. Відтак, правовідносини у справах, на які посилається скаржник, та у справі, що переглядається, не є релевантними за критеріями подібності. 
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, скаржником у касаційній скарзі не зазначено.
Колегія суддів також враховує, що касаційна скарга містить вимогу про скасування додаткового рішення суду першої інстанції, однак в ній не наведено будь-яких підстав та аргументів для його скасування.
З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 920/1017/25 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 296 ГПК України).
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, Суд відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 920/1017/25 за касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025, додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026.
Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 920/1017/25 за касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня Святого Пантелеймона" Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025, додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 10.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді О. Баранець

В. Студенець