ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/6067/25 пров. № А/857/3778/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Мандзія О.П., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі №140/6067/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Шепелюк В.Л.,
дата ухвалення рішення 09 грудня 2025 року,
місце ухвалення рішення м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 з 01 серпня 2004 року по 02 вересня 2005 року, 30 січня 2006 року по 14 квітня 2007 року, з 01 червня 2007 року по 31 березня 2013 року, з 23 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року та з 03 червня 2014 року по 14 січня 2015 року; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 рік №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-IV) з дати звернення, а саме з 20 березня 2025 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, яка за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 27 березня 2025 року №032150006465 йому було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01 серпня 2004 року, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Позивач з такими діями ГУ ПФУ в Харківській області не погоджується та вказав, що спірні періоди його роботи з 01 серпня 2004 року по 02 вересня 2005 року, з 30 січня 2006 року по 14 квітня 2007 року, з 01 червня 2007 року по 31 березня 2013 року, з 23 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року та з 03 червня 2014 року по 14 січня 2015 року підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_1 . Усі записи виконані розбірливо, не місять неточностей та помилок. На переконання позивача спірні періоди його роботи на території російської федерації мають бути зараховані до страхового стажу, оскільки мали місце в період дії вказаної Угоди. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі №140/6067/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 27 березня 2025 року №032150006465.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 20 березня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01 серпня 2004 року по 02 вересня 2005 року, 30 січня 2006 року по 14 квітня 2007 року, з 01 червня 2007 року по 31 березня 2013 року, з 23 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року та з 03 червня 2014 року по 14 січня 2015 року.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що виникнення спірних правовідносин, зокрема здобуття спірного загального страхового/спеціального трудового стажу позивачем, мало місце до виходу Держави Україна та російської федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, тому її положення підлягають застосуванню до даних правовідносин. А тому суд вирішив, що спірні періоди роботи позивача на території російської федерації підлягають до зарахування до страхового стажу позивача. При цьому, суд вирішив, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде ефективним та забезпечить належний судовий захист у тій мірі, яка є необхідною у даному конкретному випадку, буде зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи на території рф згідно записів його трудової книжки та зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію по інвалідності.
При цьому, оскільки в даному випадку права позивача порушені виключно ГУ ПФУ в Харківській області, яке розглядало питання про призначення позивачу пенсії та здійснювало розрахунок страхового стажу позивача, то в задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області, суд відмовив.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Харківській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 в рф не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Згідно з частиною 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 березня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності (ІІІ група інвалідності). Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області. 
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 27 березня 2025 року №032150006465 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону №1058-ІV.
Зі змісту вказаного рішення слідує, що необхідний страховий стаж становить 10 років. Страховий стаж заявника становить 08 років 04 місяці 17 днів.
Згідно з наданими документами не зараховано до загального страхового стажу період роботи на росії, починаючи 01 серпня 2004 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 30 липня 2004 року, оскільки з 01 січня 2023 року рф припинила участь в Угоді про гарантії прав держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рсфср по 31 грудня 1991 року.
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
З трудової книжки серії позивача НОМЕР_1 вбачається, що у періоди з 01 серпня 2004 року по 02 вересня 2005 року, з 30 січня 2006 року по 14 квітня 2007 року ОСОБА_1 працював машиністом катка 5 розряду у Відкритому акціонерному товаристві “СУ-25 Мосасфальстрой” російської федерації (записи №1-4); у періоди з 01 червня 2007 року по 31 березня 2013 року, з 23 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року, з 03 червня 2014 року по 14 січня 2015 року позивач працював машиністом дорожньо-транспортних машин 5 розряду у Відкритому акціонерному товаристві “СУ-25 Мосасфальстрой” російської федерації (записи №5-10).
Як видно зі спірного рішення ГУ ПФУ в Харківській області не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01 серпня 2004 року по 02 вересня 2005 року, 30 січня 2006 року по 14 квітня 2007 року, з 01 червня 2007 року по 31 березня 2013 року, з 23 травня 2013 року по 15 квітня 2014 року та з 03 червня 2014 року по 14 січня 2015 року у зв`язку з припиненням участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
Як передбачено статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Згідно зі статтею 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Таким чином, з наведеного слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, на час роботи позивача у російській федерації, Україна була учасником угоди, а тому норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду навчання (роботи) до страхового стажу.
Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації та інших держав - учасниць СНД.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі №140/6067/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар