ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3131/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання Скородумової Л.В.

Представники сторін:
Представники сторін в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі № 904/3131/25.(Суддя Євстигнеєва Н.М.)
за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро
про стягнення 5 124 068,62грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі - КП "Теплоенерго", позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (далі - ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова", відповідач), у якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5 124 068,62 грн, з яких: основний борг - 3 999 216,98 грн; пеня - 516 617,45 грн; 3% річних - 138 452,06 грн; інфляційні втрати - 469 782,13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 091553 про постачання теплової енергії від 07 липня 2012 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію за період з листопада 2022 року по березень 2025 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (ідентифікаційний код 14308368; вул. Криворізька, буд. 1, м. Дніпро, 49047) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148; просп. Слобожанський, 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081) основний борг за поставлену теплову енергію у розмірі 3 999 216,98 грн, пеню у розмірі 258 308,73 грн, 3% річних у розмірі 138 452,06 грн, втрати від інфляції у розмірі 469 280,19 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 33 103,13 грн. Також вирішено повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 28 379,67 грн, сплачений згідно платіжної інструкції № 11229 від 11.06.2025. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з постачання теплової енергії на підставі договору № 091553 від 07.07.2012, який був чинним протягом спірного періоду. Суд встановив, що позивач належним чином виконував свої зобов`язання з постачання теплової енергії за період з листопада 2022 року по березень 2025 року, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії та рахунками на загальну суму 3 999 216,98 грн. Відповідач визнав позовні вимоги в частині основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат. Суд першої інстанції визнав розрахунок пені арифметично вірним та таким, що відповідає умовам пункту 9.4.4 договору, проте, посилаючись на статтю 551 Цивільного кодексу України та дискреційні повноваження суду, зменшив розмір пені на 50%, зазначивши, що розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 1 124 851,64 грн) складає 28,13% суми основного боргу. Водночас суд зазначив про неможливість зменшення розміру пені більше ніж на 50%, оскільки порушення строків оплати мало місце, відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату, а подальше зменшення штрафних санкцій може призвести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання. Щодо позовної давності суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення пені, оскільки такий строк продовжується на період дії карантину та зупиняється на строк дії воєнного стану.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

КП "Теплоенерго" (апелянт) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 у справі № 904/3131/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 258 308,73 грн та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 516 617,45 грн, а також стягнути з відповідача суму понесених судових витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 4 649,55 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував позицію Верховного Суду щодо зменшення розміру неустойки. Хоча визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду, реалізуючи ці повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, суд має забезпечити баланс інтересів сторін з дотриманням правил статті 86 ГПК України, визначити конкретні обставини справи (ступінь вини боржника, його дії щодо виконання зобов`язання, майновий стан сторін тощо) та не допускати фактичного звільнення від сплати штрафних санкцій без належних правових підстав. Апелянт посилається на відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 910/8698/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 та інших.
КП "Теплоенерго" вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування судом першої інстанції дискреційних повноважень щодо зменшення розміру пені з огляду на обставини справи, які не заслуговують на застосування механізму зменшення. Зокрема, щодо ступеня виконання зобов`язання апелянт наголошує, що предмет спору складає заборгованість з основного боргу за період з листопада 2022 по березень 2025 року, яка не була сплачена навіть частково. При цьому суд першої інстанції сам встановив, що порушення строків оплати мало місце, відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату.
Щодо співрозмірності заявлених нарахувань позивач зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, зменшення неустойки є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої та відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін. Суд в оскаржуваному рішенні звернув увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 1 124 851,64 грн) складає 28,13% суми основного боргу, проте перед цим сам зазначив, що при вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги саме співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Апелянт наголошує, що розмір пені (516 617,45 грн) складає лише 12,9% суми основного боргу (3 999 216,98 грн), тобто судом першої інстанції невірно обчислено відсоток через неправильно взяті в розрахунок величини (суд порівнював сукупний розмір усіх нарахувань, а не лише пені, з основним боргом), а також не з`ясовано наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.
КП "Теплоенерго" звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 727/9352/17, апелянт зазначає, що суд має право зменшити розмір неустойки саме за умови, що він значно перевищує розмір збитків, проте розмір збитків судом першої інстанції не з`ясовувався як такий.
Щодо дослідження обставин, на підставі яких судом зменшено розмір пені, апелянт зазначає, що відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, окрім відзиву на позовну заяву, яким відповідач визнав наявність заборгованості в заявленому позивачем розмірі. Відповідачем не надавалось жодних доказів наявності об`єктивних та фактичних обставин про наявність підстав для зменшення пені. Судом не досліджувались об`єктивні та фактичні обставини про наявність підстав для зменшення пені, не досліджувалось дотримання балансу інтересів сторін, чим порушено засаду змагальності сторін у господарському судочинстві, передбачену статтею 13 ГПК України, а свої висновки суд обґрунтував лише посиланням на дискреційні повноваження.
Позивач також зазначає, що у сукупності з`ясованих судом обставин справи (систематичне довготривале невиконання відповідачем зобов`язання за договором; відсутність вжиття відповідачем жодних заходів до виконання зобов`язання або врегулювання спору; значність прострочення виконання зобов`язання; відсутність обґрунтувань наявності обставин, які перешкоджали виконанню зобов`язання) свідчать про відсутність підстав для зменшення розміру пені, тим більше на 50%.
Крім того, апелянт посилається на несприятливі обставини для КП "Теплоенерго" у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за договором. КП "Теплоенерго" є підприємством комунальної форми власності, яке знаходиться в скрутному фінансовому становищі та є збитковим - відповідно до звіту про сукупний дохід за 2024 рік збиток становить 1 082 499 000,00 грн. Підприємство є стратегічно важливим, оскільки виробляє та постачає теплову енергію населенню та організаціям м. Дніпра. Несплата за фактично отриману теплову енергію підриває гарантії забезпечення населення теплом в опалювальний період, призводить до погіршення якості наданих послуг та перешкоджає здійсненню модернізації та ремонту систем теплопостачання. Апелянт зазначає, що дана інформація наявна у відкритому доступі, однак не була взята до уваги судом першої інстанції при встановленні всіх обставин справи у їх сукупності щодо майнового стану сторін.
Щодо підстав скасування рішення апелянт посилається на статтю 277 ГПК України та зазначає, що судом першої інстанції допущено: не з`ясування обставин, що мають значення для справи, що полягає у не з`ясуванні та не дослідженні жодних обставин, які могли б свідчити про наявність виняткових підстав для застосування статті 551 ЦК України; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджували б невиправданість чи неспівмірність розміру заявленої до стягнення пені, а розмір пені становив лише 12,9% від суми боргу; невідповідність висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, що полягає у висновку про наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, тоді коли розмір збитків не з`ясовувався, а відсоток обчислений арифметично невірно; неправильне застосування норм матеріального права, що полягає у застосуванні дискреційних повноважень за відсутності обґрунтування зменшення розміру пені на 50%, у відсутності аналізу співвідношення боргу та пені, відсутності мотивів, чому саме 50% є «справедливим» розміром, що не відповідає вимогам частини 3 статті 236 ГПК України щодо вмотивованості судового рішення; а також у формальному застосуванні статті 551 ЦК України без встановлення виняткових обставин, які б виправдовували зменшення пені.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Державне підприємство "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.10.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/3131/25. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі № 904/3131/25 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі № 904/3131/25. (Суддя Євстигнеєва Н.М.). Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.01.2026 об 14:00 годин.
В призначений час 20.01.2026 представники сторін в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів констатує відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі “Осман проти Сполученого королівства” та від 19.06.2001 у справі “Креуз проти Польщі” Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
“Розумність” строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі “G. B. проти Франції”), тощо. Отже, поняття “розумний строк” є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі “Цихановський проти України” (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ “Смірнова проти України” (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), “Карнаушенко проти України” (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
20.01.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

07 липня 2012 року між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (теплопостачальне підприємство, позивач) та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (споживач, відповідач) укладено договір №1553 про постачання теплової енергії (а.с. 10-13).
За цим договором теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбаченими цим договором (п. 2.1 договору).
За пунктом 3.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах, визначених додатком 1 договору для задоволення наступних потреб:
- опалення - в опалювальний період (175 діб);
- вентиляції - в опалювальний період (175 діб);
- гарячого водопостачання - протягом року (350 діб);
- технологічних потреб відповідно з виробничою програмою споживача.
Обсяг теплової енергії для потреб визначений додатком №1, визначається розрахунковим способом з використання "Норм та вказівок" та є динамічною величиною, яка змінюється під впливом температурних показників та інших суттєвих факторів, які сторони в момент укладення договору не в змозі передбачити. Розрахунок обсягу та вартості теплової енергії наведено у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору (п. 3.2 договору).
Фактично отриманий обсяг теплової енергії споживачем від теплопостачального підприємства фіксується сторонами актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, за формою, визначеною сторонами в додатку №3 договору (п. 3.3 договору).
За умовами пункту 3.5 договору початок та кінець опалювального періоду встановлюється відповідним актом місцевого органу самоврядування.
Зміна обсягів теплової енергії, визначених додатком №1, здійснюється на підставі письмового звернення споживача, при наданні останнім документального підтвердження необхідності таких змін, та оформлюється додатковою угодою (п. 3.9 договору).
Облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється за показниками комерційного приладу, встановленого за адресою: вул. Робоча, буд. 166; розрахунковим способом за адресою: вул. Робоча, буд. 75; вул. Робоча, буд. 81; вул. Робоча, буд. 85 (п. 6.2 договору).
Розрахунки між теплопостачальним підприємством та споживачем за договором проводяться виключно у безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів, вказаних у відповідних платіжних документах, на поточні рахунки, зазначені сторонами у розділі 15 договору (п. 6.6 договору).
Згідно пункту 6.7 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в 2-х примірниках), за формою, визначеною сторонами в додатку №3 договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, або його відсутність в порядку п. 4.2., 6.10 договору, є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії.
Пунктом 6.8 договору встановлено, що споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити теплопостачальному підприємству авансовий платіж в розмірі 80% від вартості теплової енергії за розрахунковий період, за власним платіжним дорученням з вказаним періодом, за який він сплачується.
Споживач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим (п. 6.9 договору).
Тарифи на теплову енергію, що споживається, затверджені Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 за № 13 (п. 7.1 договору). 
Тариф (з ПДВ) для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія для потреб інших споживачів - 890,26грн за 1 Гкал (без ПДВ), 1 068,31грн за 1 Гкал (з ПДВ).
Про зміну тарифів споживач повідомляється в порядку, визначеному п. 5.1.7, п. 5.2.3 договору (п. 7.2 договору).
В пункті 9.4.4 договору зазначено, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором, споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та діє до 07.07.2015, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Датою підписання цього договору вважається дата, зазначена у правому верхньому куті першої сторінки (п. 11.1 договору).
У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну його умов за один місяць до закінчення терміну дії, договір вважається продовженим на той самий строк (кількість місяців/днів, визначених у п. 11.1 договору) і на тих самих умовах. Кількість пролонгацій по цьому договору необмежена (п. 11.2 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
За приписами статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір №1553 від 07.07.2012 був чинним протягом спірного періоду.
У 2018 році сторонами підписано додаткову угоду до договору №1553 від 07.07.2012 про постачання теплової енергії, в якій дійшли згоди змінити первісний номер договору "1553" на новий – "№091553" (а.с. 16 на звороті).
26 жовтня 2018 року між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (теплопостачальне підприємство, позивач) та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (споживач, відповідач) укладено додаткову угоду до договору №091553 про постачання теплової енергії о/р №100024; 100585 (а.с. 17).
10 жовтня 2022 року між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (виконавець, позивач) та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (споживач, відповідач) укладено додаткову угоду до договору №091553 про постачання теплової енергії о/р №100024 (а.с. 21 на звороті).
У зв`язку з виникненням обставин, а саме: зміна опалювальної площі житлової будівлі №1 за адресою: вул. Криворізька, 16, у зв`язку з обставинами, які склалися 15.07.2022 (ракетний обстріл країною – агресором), та які впливають на витрати, необхідні для виконання обов`язків за договором про постачання теплової енергії на діючих умовах, відповідно до статей 631, 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 180, 188 Господарського кодексу України, сторони дійшли згоди щодо необхідності внесення змін у додаток №1 "Розрахунок теплового навантаження" до діючого договору (п. 1 додаткової угоди).
Додаток №1, 2, є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди (п. 2 додаткової угоди).
Рішенням Дніпровської міської ради від 19.03.2025 №69/64 "Про затвердження статуту КП "Теплоенерго" у новій редакції" затверджено статут Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради у новій редакції у зв`язку із збільшенням статутного капіталу на 850 740 300,00грн (а.с. 69-75).
В матеріалах справи наявні розпорядження Дніпровського міського голови про початок та закінчення опалювальних періодів, а саме: 
від 01.11.2022 №1-1/11-р "Про початок опалювального сезону 2022 - 2023 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 65);
від 21.03.2023 №1-21/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2022 - 2023 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 65 на звороті);
від 08.11.2023 №13-8/11-р "Про початок опалювального сезону 2023 - 2024 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 66);
від 25.03.2024 №1-25/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2023 - 2024 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 66 на звороті);
від 18.10.2024 №1-18/10-р "Про початок опалювального сезону 2024 - 2025 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 67);
від 27.03.2025 №1-25/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2024 - 2025 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 67 на звороті).
Тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання затверджені постановою НКРЕКП від 30.11.2020 №2257, а також встановлені рішеннями Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1137 від 29.10.2021, №1157 від 19.11.2021, №802 від 20.09.2022, №2-29/9 від 29.09.2023, №6-24/9 від 24.09.2024.
На виконання зобов`язань за договором КП "Теплоенерго" з листопада 2022 року по березень 2025 року включно, надавало послуги з постачання теплової енергії відповідачу за адресами; м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 16, житлова будівля №1; м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 18, житлова будівля №2; м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 20, житлова будівля №3.
До матеріалів справи долучено інформацію про використання теплової енергії, будинками за адресою вул. Криворізька 16, 18, 20, згідно архіву приладу обліку за період з 11.2022 по 01.04.2025 (а.с. 55). В наданій інформації зафіксовано кількість поставленої на житловий будинок теплової енергії - в Гігакалоріях (Гкал) згідно приладу обліку будинку, які (Гкал) в подальшому позивач розподіляє на спірні приміщення відповідача, у відповідності до відомостей (параметрів) нежитлових приміщень відповідача.
КП "Теплоенерго" ДМР суду надано підписані позивачем в односторонньому порядку акти прийому-передачі теплової енергії №100024:
від 30.11.2022 за листопад 2022 року, у кількості 29,90905Гкал та 52,36861Гкал теплової енергії, на суму 143 271,73грн;
від 31.12.2022 за грудень 2022 року, у кількості 49,56886Гкал та 86,7152Гкал теплової енергії, на суму 237 447,04грн;
від 31.01.2023 за січень 2023 року, у кількості 56,15786Гкал та 98,32841Гкал теплової енергії, на суму 269 010,03грн;
від 28.02.2023 за лютий 2023 року, у кількості 52,35897Гкал та 91,67682Гкал теплової енергії, на суму 250 812,40грн;
від 31.03.2023 за березень 2023 року, у кількості 31,21531Гкал та 54,65579Гкал теплової енергії, на суму 149 529,07грн;
від 30.11.2023 за листопад 2023 року, у кількості 32,80524Гкал та 57,43963Гкал теплової енергії, на суму 157 145,20грн;
від 31.12.2023 за грудень 2023 року, у кількості 67,86282Гкал та 118,82296Гкал теплової енергії, на суму 325 079,69грн;
від 31.01.2024 за січень 2024 року, у кількості 79,66467Гкал та 139,48715Гкал теплової енергії, на суму 381 613,44грн;
від 29.02.2024 за лютий 2024 року, у кількості 56,67262Гкал та 99,22971Гкал теплової енергії, на суму 271 475,85грн;
від 31.03.2024 за березень 2024 року, у кількості 58,05674Гкал та 101,6532Гкал теплової енергії, на суму 278 106,12грн;
від 30.11.2024 за листопад 2024 року, у кількості 45,08018Гкал та 78,93217Гкал теплової енергії, на суму 215 945,18грн;
від 31.12.2024 за грудень 2024 року, у кількості 66,45323Гкал та 116,35485Гкал теплової енергії, на суму 318 327,36грн;
від 31.01.2025 за січень 2025 року, у кількості 75,95784Гкал та 132,99676Гкал теплової енергії, на суму 363 856,82грн;
від 28.02.2025 за лютий 2025 року, у кількості 79,9883Гкал та 140,05381Гкал теплової енергії, на суму 383 163,72грн;
від 31.03.2025 за березень 2025 року, у кількості 55,11487Гкал та 93,00033Гкал теплової енергії, на суму 254 433,33грн (а.с. 47 на звороті - 54).
Також позивачем були виставлені рахунки на оплату №100024 на загальну суму 3 999 216,98грн:
від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 143 271,73грн;
від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 237 447,04грн;
від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 269 010,03грн;
від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 250 812,40грн;
від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 149 529,07грн;
від 30.11.2023 за листопад 2023 року на суму 157 145,20грн;
від 31.12.2023 за грудень 2023 року на суму 325 079,69грн;
від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 381 613,44грн;
від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 271 475,85грн;
від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 278 106,12грн;
від 30.11.2024 за листопад 2024 року на суму 215 945,18грн;
від 31.12.2024 за грудень 2024 року на суму 318 327,36грн;
від 31.01.2025 за січень 2025 року на суму 363 856,82грн;
від 28.02.2025 за лютий 2025 року на суму 383 163,72грн;
від 31.03.2025 за березень 2025 року на суму 254 433,33грн (а.с. 40-47).
Зазначені акти та рахунки направлені на адресу відповідача (а.с. 30 на звороті - 39). Також в матеріалах справи містяться реєстри вручення рахунків (а.с. 29 на звороті – 30).
Позивачем складено досудову вимогу на суму боргу 3 999 216,98грн (а.с. 28). 
09.05.2025 на адресу відповідача направлено акт звіряння взаємних розрахунків та досудову вимогу (а.с. 28-39). Зазначені документи отримані відповідачем 17.05.2025.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 у справі № 904/3131/25 в частині зменшення розміру пені на 50% - з 516 617,45 грн до 258 308,73 грн, відповідно.
Відповідно, з урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 07 липня 2012 року між КП "Теплоенерго" (теплопостачальне підприємство) та ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" (споживач) укладено договір № 1553 (в подальшому - № 091553) про постачання теплової енергії, за яким теплопостачальне підприємство зобов`язалось виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язався одержати теплову енергію та сплатити її вартість за встановленими тарифами в терміни та на умовах, передбачених договором. Договір був чинним протягом спірного періоду, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити його дію. Відповідно до пункту 6.9 договору споживач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим. Пунктом 9.4.4 договору передбачено, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання, споживач зобов`язаний виплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. На виконання зобов`язань за договором КП "Теплоенерго" з листопада 2022 року по березень 2025 року включно надавало послуги з постачання теплової енергії відповідачу, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії та рахунками на загальну суму 3 999 216,98 грн. Відповідач свої зобов`язання з оплати вартості поставленої теплової енергії в установлений договором строк не виконав, заборгованість не була сплачена навіть частково. Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність основного боргу у розмірі 3 999 216,98 грн, 3% річних у розмірі 138 452,06 грн та інфляційних втрат у розмірі 462 782,13 грн. Суд першої інстанції визнав розрахунок пені у розмірі 516 617,45 грн арифметично вірним та таким, що відповідає умовам договору.
Верховний Суд у постанові від 09.12.2019 у справі № 826/10083/14 із посиланням на практику ЄСПЛ навів такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.
З наведеного вбачається, що оцінка доказів, яка надається судом, повинна бути аргументованою. Тобто суд повинен навести мотиви, з яких він приймає чи відхиляє той чи інший доказ, поданий сторонами на підтвердження існування обставин, на які вони посилаються.
Колегія суддів зауважує, що при прийнятті рішення про наявність підстав для зменшення пені, суд першої інстанції керувався співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19). Розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 1 124 851,64грн) складає 28,13% суми основного боргу. Вищенаведене, на думку суду стало підставою для зменшення пені на 50% від розміру, яка підлягає до стягнення до 258 308,73грн (516 617,45грн * 50%).
Колегія суддів зауважує, що система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, окрім відзиву на позовну заяву поданим представником Відповідача, яким визнали наявність заборгованості в заявленому розмірі Позивачем, тобто визнали не виконання зобов`язання за договором про постачання теплової енергії. Також Відповідачем не надавалось жодних доказів наявності об`єктивних та фактичних обставин про наявність підстав для зменшення пені.
Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підставі вищевикладенного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що у сукупності з`ясованих судом у справі бставин (систематичне довготривале не виконання Відповідачем зобов`язання за договором; відсутність вжиття Відповідачем жодних заходів до виконання зобов`язання або врегулювання спору; значність прострочення виконання зобов`язання; відсутність обґрунтувань наявності обставин, які перешкоджали виконанню зобов`язання), відсутні підстави для зменшення розміру пені, ще й на 50% від розміру, яка підлягає до стягнення.
Відповідно до пунтку 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має прав скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесульного кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні заявлених до стягнення пені в сумі 258 308,73грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи вищевикладене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку задовольнити апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі № 904/3131/25, в частині відмови в задоволенні заявлених до стягнення пені в сумі 258 308,73грн. скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" про стягнення 5 124 068,62грн задовольнити.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4 649,55 грн., колегія суддів покладає на відповідача, яка на особу, проти якої ухвалено судове рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі № 904/3131/25 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі № 904/3131/25 в частині відмови в задоволенні заявлених до стягнення пені в сумі 258 308,73грн. – скасувати.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" про стягнення 5 124 068,62грн - задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (ідентифікаційний код 14308368; вул. Криворізька, буд. 1, м. Дніпро, 49047) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148; просп. Слобожанський, 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081) основний борг за поставлену теплову енергію у розмірі 3 999 216,98грн (три мільйони дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч двісті шістнадцять гривень 98коп.), пеню у розмірі 516 617,45 грн. (п`ятсот шістнадцять тисяч шістсот сімнадцять гривень 45коп.), 3% річних у розмірі 138 452,06грн (сто тридцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят дві гривні 06коп.), втрати від інфляції у розмірі 469 280,19грн (чотириста шістдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят гривень 19коп.) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 33 109,15грн (тридцять три тисячі сто дев`ять гривень 15коп.).
Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (ідентифікаційний код 14308368; вул. Криворізька, буд. 1, м. Дніпро, 49047) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148; просп. Слобожанський, 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 649,55 грн. (чотири тисячі шістсот сорок дев`ять гривень 55 коп.).
Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено 15.06.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус