Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
142/365/25
04.06.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуюча - суддя: Воронкова І.Г.
секретар судового засідання: Джуська Л.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ "Таліон Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив :
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 56605,57 грн. за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 26.07.2024 року між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідачем був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 553498167 на суму 17503,00 грн. шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. 28.07.2024 року була підписана додаткова угода № 553498167 від 26.07.2024 року, відповідно до якої ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” надало відповідачці кошти в сумі 3020,00 грн. 26.11.2024 року первісний кредитор та позивач уклали договір факторингу № МВ-ТП/10, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором на загальну суму заборгованості 56605,57 грн., з яких тіло кредиту – 17502,86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом – 39102,71 грн.
20.02.2026 року ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 20.04.2026 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача разом з позовом надав суду заяву, в якій позов підтримав повністю, не заперечив проти винесення заочного рішення та просив справу розглядати за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. 01.06.2026 року від відповідача надійшла заява, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнає.
Згідно ч. 4 ст. 223, ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 26.07.2024 року між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії № 553498167, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 30-36).
Відповідно до п. 2.1, 2.3 договору сума кредитного ліміту становить 17900,00 грн., перший транш за договором в сумі 14483 грн. надається позичальнику 26.07.2024 року.
Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитуванняна умовах, передбачених цим договором (п. 2.4 договору).
Відповідно до п. 5.1 договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5168-74ХХ-ХХХХ-5670.
Відповідно до п. 7.1 рекомендована дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту – 20.08.2024 рік.
28.07.2024 року ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору № 553498167 від 26.07.2024 р. (а.с. 37-38). 
Відповідно до п. 1.1 даної угоди сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 3020,00 грн. 
Відповідно до п. 1.2 угоди безготівковий переказ траншу за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника 5168-74ХХ-ХХХХ-5670.
З платіжних доручень від 26.07.2024 та 28.07.2026 року вбачається, що були здійснені перекази та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача ОСОБА_1 відповідно в сумі 14483 грн. та 3020 грн. (а.с. 41, 42).
26.11.2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” укладений договір факторингу № МВ-ТП/10, у відповідності до умов якого ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” передає (відступає) від права грошової вимоги за кредитним договором на користь ТОВ "Таліон Плюс" (а.с. 16-18).
Відповідно до реєстру прав вимоги за договором факторингу № МВ-ТП/10 від 26.11.2024 ТОВ "Таліон Плюс" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 43303,64 грн. (а.с 19-21).
Таким чином, як зазначає позивач в позовній заяві, зобов`язання зі сторони кредитора за Договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить: 65357,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачу від первісного кредитора (з дати укладання Договору по дату відступлення права вимоги) та розрахунком заборгованості позивача (з дати отримання права вимоги станом на дату розірвання договору). Проценти за договором після розірвання Договору позивачем не нараховуються.
Проте позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить позивачу. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути частину заборгованості за Договором в сумі 56605,57 грн. яка складається з: 17502,86 грн. – заборгованість по кредиту, 39102,71 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, позивач не включає їх до розміру позовних вимог.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що кредитний договір № 553498167 від 26.07.2024 року та додаткова угода до нього між сторонами були укладені в електронній формі, підписані електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. По даному договору та угоді сторонами була досягнута згода з істотних його умов, в тому числі щодо строку кредитування та нарахування відсоткової ставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, суд дослідив надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості, перевірив їх, оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, та прийшов до наступного висновку.
Дослідивши розрахурок заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 553498167 від 26.07.2024 року, який зроблений первісним кредитором ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” (а.с. 23-24), вбачається, що станом на день відступлення права вимоги за договором факторингу № МВ-ТП/10 від 26.11.2024 року, укладеним між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога”, у даному розрахунку зазначено:
- 26.11.2024 року сплачено тіло кредиту - 17502,86 грн. (графа 3); нараховано процентів - 262,54 грн. (графа 4); сплачено процентів - 17049,35 грн. (графа 5), сплачено неустойки - 8751,43 грн. (графа 9);
- відповідачка протягом дії договору також здійснила платежі на суму 11529,86 грн. - 23.08.2024, 24.08.2024, 22.09.2024 року;
- остання строка розрахунку "Всього" (графа 1) містить: нараховано тіло - 17503 грн. (графа 2); сплачено тіло кредиту - 17503 грн. (графа 3); нараховано процентів - 28579,21 грн. (графа 4); сплачено процентів - 28579,21 грн. (графа 5), нараховано неустойки - 8751,43 грн. (графа 8), сплачено неустойки - 8751,43 грн. (графа 9);
- у графі 10 "Всього до сплати" відсутнє зазначення про наявність будь-якої заборгованості по кредиту, хоча станом на 25.11.2024 року зазначено до сплати в цій графі суму 43041,10 грн.
Тобто, беручи до уваги зазначений розрахунок заборгованості первісного кредитора ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” за кредитним договором № 553498167 від 26.07.2024 року, у позивачки станом на 26.11.2024 року відсутня заборгованість по сплаті за тілом кредиту, процентами та неустойкою.
Також, даний розрахунок заборгованості не узгоджується з розрахунком заборгованості, який зроблений позивачем (а.с. 25-26). 
Інші докази, які свідчать про наявність заборгованості відповідачки перед позивачем, матеріали справи не містять.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Суд не приймає визнання позовних вимог відповідачем на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, так як таке визнання суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси самого відповідача. Слід зазначити, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року в справі №572/2515/15-ц.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, і оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.Г. Воронкова