П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5440/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Боровицький О. А. 
12 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Ватаманюка Р.В.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є військовим пенсіонером, пенсію за вислугу років йому призначено відповідно до Закону № 2262-XII, при цьому, відсоткове значення пенсії становить 86 % відповідних сум грошового забезпечення.
Рішеннями адміністративних судів у попередніх справах за позовом ОСОБА_1 зобов`язано відповідні органи державної влади надати оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.02.2023 року для перерахунку його пенсії.
На виконання такого рішення Управлінням Служби безпеки України у Хмельницькій області 20.01.2025 року видано довідку № 282, у якій визначено складові та розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.02.2023 року.
13.03.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із письмовою вимогою, в якій просив: провести з 01.02.2023 року перерахунок основного розміру його пенсії на підставі довідки Управління СБУ у Хмельницькій області № 282 від 20.01.2025 року, виходячи з 86 % відповідних сум грошового забезпечення; з 01.03.2024 року застосувати до перерахованого розміру пенсії коефіцієнт збільшення 1,0796 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185, а з 01.03.2025 року – коефіцієнт 1,115 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209; забезпечити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів та без застосування обмежуючих коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1.
Листом відповідача, копія якого містяться у матеріалах справи, позивачу фактично відмовлено у задоволенні зазначених вимог, з посиланням, зокрема, на норми Закону № 2262-XII, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а також на постанови Кабінету Міністрів України щодо грошового забезпечення військовослужбовців та індексації пенсій, у тому числі, на постанову Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Щодо відсоткового значення пенсії (86 % грошового забезпечення) та перерахунку з 01.02.2023 року, то суд вказує на таке.
Правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (у редакції, чинній на дату спірних правовідносин).
Так, стаття 13 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній до внесення змін Законами України № 3668-VI та № 1166-VII) визначала відсотковий розмір пенсії, що призначається за вислугу років, залежно від тривалості вислуги.
Подальшими змінами, зокрема Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII, максимальний відсотковий розмір пенсії за вислугу років був зменшений до 70 % грошового забезпечення.
Разом із тим, як неодноразово зазначав Верховний Суд, ці зміни стосуються правовідносин з призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених. При перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, а відсоткове значення пенсії, визначене при її первинному призначенні, залишається незмінним.
Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі № 200/7786/19-а зроблено висновок, що внесені Законом № 1166-VII зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-XII щодо зменшення максимального розміру пенсії до 70 % грошового забезпечення застосовуються лише до правовідносин щодо призначення пенсії, а не до її перерахунку, і не можуть бути підставою для зменшення відсотка вже призначеної пенсії при її перерахунку.
Аналогічні за змістом висновки містяться і в постановах Верховного Суду, зокрема у справах про перерахунок пенсій військовослужбовців із збереженням раніше встановленого відсоткового значення.
Із матеріалів справи вбачається, що пенсію позивачу призначено з відсотковим значенням 86 % відповідних сум грошового забезпечення, що підтверджувалось попередніми судовими рішеннями.
Будь-яких доказів того, що це відсоткове значення було правомірно змінено або скасовано, відповідач не надав.
Отже, суд виходить з того, що при перерахунку пенсії позивача має застосовуватися відсоткове значення 86 % грошового забезпечення.
Відповідно до положень ст. 63 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній станом на 01.02.2023 року) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, а також у зв`язку із запровадженням нових видів грошового забезпечення – на умовах, у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Частиною 3 ст. 51 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній станом на 01.02.2023 року) передбачено, що в разі якщо перерахунок пенсій не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсій, такий перерахунок провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Так, довідка Управління СБУ у Хмельницькій області № 282 від 20.01.2025 року відображає розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.02.2023 року.
Сам факт того, що ця довідка видана у 2025 році, не змінює дати виникнення права на перерахунок пенсії – 01.02.2023 року, оскільки саме з цієї дати відбулося підвищення грошового забезпечення.
Позивач звернувся до відповідача з вимогою про проведення такого перерахунку, однак відповідач перерахунок пенсії на підставі довідки № 282 не здійснив, правових підстав для відмови у перерахунку не довів та витребуваної судом пенсійної справи не надав.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні перерахунку пенсії позивача з 01.02.2023 року на підставі довідки № 282, виходячи з 86 % відповідних сум грошового забезпечення, є протиправною.
Щодо індексації пенсії з 01.03.2024 року та 01.03.2025 року, то суд зазначає про таке.
Стаття 64 Закону № 2262-XII (у редакціях, чинних станом на 01.03.2024 року та 01.03.2025 року) передбачає, що призначені за цим Законом пенсії підлягають індексації відповідно до закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (у редакції, чинній станом на 01.03.2024 року) було встановлено, що з 1 березня 2024 року розміри пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, підвищуються шляхом застосування коефіцієнта збільшення 1,0796 у порядку, визначеному вказаною постановою.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (у редакції, чинній станом на 01.03.2025 року) визначено, що з 1 березня 2025 року розміри пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, підвищуються шляхом застосування коефіцієнта збільшення 1,115.
З огляду на правову природу індексації Верховний Суд стабільно у своїх постановах наголошує, що індексація покликана забезпечити збереження купівельної спроможності пенсій, а отже, не може бути довільно звужена чи нівельована підзаконними актами органів виконавчої влади. Підвищення пенсій за постановами про індексацію враховується при подальших перерахунках, а коефіцієнти збільшення застосовуються до фактично визначеного розміру пенсії, обчисленого відповідно до закону.
У цій справі позивач обґрунтовано вимагає застосування до належного (перерахованого на підставі довідки № 282 з 86 % грошового забезпечення) розміру пенсії: з 01.03.2024 року – коефіцієнта 1,0796, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 185; з 01.03.2025 року – коефіцієнта 1,115, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 209.
Водночас, суд вказує на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач належним чином провів таку індексацію щодо перерахованого (правильного) розміру пенсії позивача.
Натомість із матеріалів справи вбачається, що до сум пенсії позивача застосовувалося обмеження максимальним розміром і зменшувальні коефіцієнти, що, по суті, нівелює дію індексаційних коефіцієнтів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягає у незастосуванні до належного розміру пенсії позивача коефіцієнта індексації 1,0796 з 01.03.2024 року та 1,115 з 01.03.2025 року, є протиправною.
Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів та застосування коефіцієнтів за постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, то суд виходить із такого.
Частина 7 ст. 43 Закону № 2262-XII (у редакції до визнання її неконституційною) передбачала обмеження максимального розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Аналогічні положення містив і Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 відповідні положення Закону № 2262-XII та Закону № 3668-VI в частині обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців були визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення цього рішення. Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії для осіб, право яких на пенсійне забезпечення визначено Законом № 2262-XII, порушує зміст конституційних гарантій, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 17 Конституції України.
Верховний Суд, застосовуючи вказане Рішення Конституційного Суду України, у низці постанов (наприклад, у справах № 400/2085/19, № 340/3144/21 та інших) дійшов висновку, що:
обмеження максимального розміру пенсій, призначених за Законом № 2262-XII, є протиправним; норми Закону № 3668-VI в частині встановлення максимального розміру пенсій не можуть застосовуватись до пенсій, призначених за Законом № 2262-XII; підзаконні нормативні акти (постанови Кабінету Міністрів України) також не можуть встановлювати для таких пенсій максимальний розмір, який би обмежував право на належний рівень пенсійного забезпечення.
Постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році в період воєнного стану» (у редакції, чинній станом на 01.01.2025 року) передбачила, що у випадках, коли розмір пенсійних виплат перевищує 10 прожиткових мінімумів, до суми такого перевищення застосовуються зменшувальні (обмежуючі) коефіцієнти.
Отже, фактично цією постановою Кабінету Міністрів України було запроваджено обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців (у формі обмеження повної виплати частини пенсії, що перевищує 10 прожиткових мінімумів), що суперечить вказаному Рішенню Конституційного Суду України та правовим позиціям Верховного Суду.
Суд зазначає про те, що Кабінет Міністрів України, як орган виконавчої влади, не наділений повноваженнями змінювати зміст та обсяг соціальних гарантій, установлених законом, тим більше – всупереч Рішенню Конституційного Суду України.
Відповідно, застосування органами Пенсійного фонду України зменшувальних коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1, до пенсій, призначених за Законом № 2262-XII, є незаконним.
Суд виходить з того, що позивач обґрунтовано стверджує, що з 01.01.2025 року відповідач: обмежив розмір його пенсії максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів; застосував до суми перевищення зазначеного розміру зменшувальні коефіцієнти відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1.
У той же час, відповідач не спростував цих доводів належними та допустимими доказами.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача, які полягають в обмеженні пенсії позивача максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів та застосуванні до суми перевищення зменшувальних коефіцієнтів згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1, є протиправними.
Щодо формулювання позовних вимог та способу судового захисту прав позивача у цій справі, то суд виходить із такого.
Позивач просить визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо «ігнорування вимоги від 13.03.2025 року».
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач надіслав позивачу лист-відповідь, у якому фактично відмовив у задоволенні його вимог щодо перерахунку пенсії, індексації та скасування обмеження максимальним розміром.
Отже, предметом спору є не стільки формальна відсутність відповіді на звернення, скільки матеріальна сторона: відмова в перерахунку пенсії з 01.02.2023 року, незастосування індексації з 01.03.2024 та 01.03.2025 років, а також обмеження пенсії 10 прожитковими мінімумами та застосування зменшувальних коефіцієнтів.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9, ст. 11, ст. 245 КАС України, суд не обмежений формальним формулюванням позовних вимог і, зберігаючи межі предмета і підстав позову, обирає такий спосіб захисту порушених прав позивача, який є ефективним та забезпечує реальне відновлення його прав.
З огляду на це суд вважає за необхідне: кваліфікувати спірні правовідносини як протиправну бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії та протиправні дії щодо обмеження її розміру і незастосування індексації; визнати протиправними саме ці дії/бездіяльність; зобов`язати відповідача вчинити конкретні дії, необхідні для відновлення порушених прав позивача.
Тому позовні вимоги підлягають задоволенню по суті, проте із уточненням юридичної кваліфікації та формулювання способу захисту.
На підставі встановлених обставин та наведеного правового аналізу суд дійшов такого висновку.
Бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.02.2023 року на підставі довідки Управління СБУ у Хмельницькій області № 282 від 20.01.2025 року, виходячи з 86 % відповідних сум грошового забезпечення, є протиправною.
Дії відповідача з обмеження з 01.01.2025 року пенсійних виплат позивача максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, та застосування до суми перевищення зазначеного розміру зменшувальних коефіцієнтів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 є протиправними.
Бездіяльність відповідача щодо не застосування до належного розміру пенсії позивача індексації з 01.03.2024 року на коефіцієнт 1,0796 (постанова Кабінету Міністрів України № 185) та з 01.03.2025 року на коефіцієнт 1,115 (постанова Кабінету Міністрів України № 209) є протиправною.
Для відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача провести належний перерахунок та індексацію пенсії позивача і забезпечити її виплату без обмеження максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів та без застосування зменшувальних коефіцієнтів.
З урахуванням цього адміністративний позов підлягає частковому задоволенню – у тій частині, в якій стосується визнання протиправними дій/бездіяльності щодо перерахунку пенсії, індексації та обмеження її максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів, та із уточненням способу захисту.
У частині формального формулювання про «ігнорування вимоги від 13.03.2025 року» як самостійного порушення прав позивача позов не підлягає задоволенню, оскільки такі обставини охоплюються визнанням протиправною відмови у перерахунку пенсії та протиправних дій у сфері пенсійного забезпечення.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводі, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Ватаманюк Р.В.    Курко О. П.