ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/42332/25 Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р. 
за участю секретаря Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.05.2025 № 00480370701, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.05.2025 № 00480420701, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог податкового законодавства та підлягають скасуванню. Посилався на наявність істотних недоліків в оформленні податкових повідомлень-рішень, помилковість висновків акта перевірки щодо використання свердловини №11 Миролюбівської площі та пов`язаних із нею активів у негосподарській діяльності, безпідставність нарахування податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до пунктів 189.1 та 198.5 Податкового кодексу України, а також відсутність підстав для висновків про несвоєчасну реєстрацію податкових накладних та завищення податкового кредиту. Позивач наголошував, що свердловина, буровий майданчик та під`їзний шлях навіть під час тимчасової консервації залишалися активами, призначеними для використання у господарській діяльності товариства, а тому підстави для донарахування податкових зобов`язань були відсутні. Також позивач вказував на неправильне застосування контролюючим органом положень МСФЗ, Податкового кодексу України та використання застарілих роз`яснень податкових органів.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначав про правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень та обґрунтованість висновків акта перевірки. Посилався на те, що активи, пов`язані зі свердловиною №11 Миролюбівської площі, після її консервації фактично не використовувалися у господарській діяльності позивача, у зв`язку з чим останній був зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до пунктів 189.1 та 198.5 Податкового кодексу України. Крім того, відповідач вказував на правомірність висновків щодо відсутності підстав для формування податкового кредиту та необхідності складання і реєстрації податкової накладної. Водночас зазначав, що окремі неточності, допущені у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, мають технічний характер та не впливають на їх законність і обґрунтованість.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що законсервовані об`єкти свердловини №11 Миролюбівської площі фактично не використовувалися у господарській діяльності позивача, не приносили економічної вигоди та не були введені в експлуатацію, у зв`язку з чим у товариства виник обов`язок нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість відповідно до пунктів 189.1 та 198.5 Податкового кодексу України. Скаржник також вказує на правомірність висновків контролюючого органу щодо ненарахування податкових зобов`язань, нескладення та нереєстрації податкової накладної, а також щодо безпідставного формування від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток. При цьому відповідач зазначає, що недоліки, допущені у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, мають технічний характер та не впливають на їх правомірність.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, співробітниками Головного управління ДПС у м. Києві, на підставі направлень від 26.02.2025 № 5535/26-15-07-01-01-18, № 5532/26-15-07-07-01-18, № 5553/26-15-07-07-01, № 5537/26-15-07-03-01, № 5544/26-15-07-07-04, № 5549/26-15-23-02, від 05.03.2025 №6215/26-15-24-02-02, плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 07.02.2025 №993-п проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2024, валютного за період з 01.04.2018 по 30.09.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2024, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, результати якої оформлені актом перевірки від 26.03.2025 №25344/Ж5/26-15-07-01-01-20/35395662.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» подані заперечення від 11.04.2025 №28/04-25 з додатковими документами на акт перевірки від 26.03.2025 №25344/Ж5/26-15-07-01-01-20/35395662.
За результатами розгляду заперечень ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» від 11.04.2025 №28/04-25 разом з додатковими документами на акт перевірки від 26.03.2025 №25344/Ж5/26-15-07-01-01-20/35395662 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2024, валютного за період з 01.04.2018 по 30.09.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2024 та іншого законодавства за відповідний період», відповідно до пп.78.1.5 п.78 Податкового кодексу України призначено згідно з наказом від 25.04.2025 №3114-п документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» з питань, що стали предметом оскарження, результати якої оформлені актом «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» (код 35395662)» від 19.05.2025 №41390/Ж5/26-15-07-01-01-20/35395662 (акт перевірки).
За висновками акта перевірки від 19.05.2025 №41390/Ж5/26-15-07-01-01-20/35395662 перевіркою встановлено наступні порушення з боку ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ»:
1. п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 29 358 940 грн.
2. п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого не складено і не зареєстровано податкову накладну в липні 2020 року на суму 29 358 940 грн.
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення-рішення від 26.05.2025 № 00480420701, відповідно до якого, на підставі п. 120-1.3 статті 120-1 Податкового кодексу України, до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 3400 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 26.05.2025 № 00480370701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робті, послуг) на загальну суму 36 698 675,00 грн, з яких 29 358 940 грн нараховано за податковим зобов`язанням, 7 339 735 грн штрафні (фінансові) санкції.
ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» звернулось до Державної податкової служби України зі скаргою на податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.05.2025 №00480370701, №00480420701.
Рішенням ДПС від 08.08.2025 №23081/6/99-00-06-01-01-06 податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.05.2025 №00480370701, №00480420701 залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, та з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові та службові особи, зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах наданих законом повноважень та у спосіб, що прямо передбачені Конституцією України та законами України. Зазначений конституційний принцип є фундаментальним елементом діяльності суб`єктів владних повноважень та підлягає застосуванню під час оцінки правомірності прийнятих ними рішень, дій чи бездіяльності. 
Податковий кодекс України визначає правові засади регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, встановлює вичерпний перелік податків та зборів, які справляються на території України, визначає порядок їх адміністрування, коло платників податків і зборів, обсяг їх прав та обов`язків, компетенцію контролюючих органів, а також повноваження та обов`язки посадових осіб таких органів під час здійснення податкового контролю. Крім того, Кодексом врегульовано питання відповідальності за порушення вимог податкового законодавства. 
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт чи наданням послуг, яка має на меті отримання доходу та здійснюється такою особою самостійно, через її відокремлені підрозділи або за участю інших осіб, що діють в її інтересах, зокрема на підставі договорів комісії, доручення, агентських чи інших подібних договорів. 
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей податкового обліку платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, які впливають на визначення об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань, виключно на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, ведення і зберігання яких передбачено законодавством. При цьому законодавець прямо забороняє формування показників податкової звітності та митних декларацій на підставі даних, які не підтверджені належними документами. 
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів або послуг є дата події, яка настала раніше протягом відповідного податкового періоду. Такою подією є або дата надходження коштів від покупця чи замовника на банківський рахунок платника податку як оплати за товари чи послуги, а при готівкових розрахунках — дата оприбуткування коштів у касі або дата їх інкасації банком, або дата фактичного відвантаження товарів. Для експортних операцій такою датою є дата оформлення митної декларації, а для операцій з надання послуг — дата оформлення документа, який підтверджує факт їх постачання. 
Своєю чергою, пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає за датою тієї події, яка відбулася раніше: або за датою списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів чи послуг, або за датою фактичного отримання таких товарів чи послуг. 
Положеннями пункту 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості придбаних товарів, робіт чи послуг та складається із сум податку на додану вартість, нарахованих або сплачених платником податку протягом відповідного звітного періоду у зв`язку з придбанням чи виготовленням товарів, отриманням послуг, придбанням, будівництвом або спорудженням основних фондів, а також ввезенням товарів чи необоротних активів на митну територію України. При цьому право на формування податкового кредиту не ставиться в залежність від того, чи почали відповідні товари, послуги або основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також від факту здійснення ним оподатковуваних операцій у відповідному звітному періоді. 
Водночас пункт 198.5 статті 198 ПК України встановлює обов`язок платника податку нарахувати податкові зобов`язання, визначені виходячи з бази оподаткування, передбаченої пунктом 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну у випадках, коли придбані або виготовлені з ПДВ товари, послуги чи необоротні активи починають використовуватися в операціях, які не є об`єктом оподаткування, звільнені від оподаткування, здійснюються в межах балансу платника податку для невиробничого використання або не пов`язані з його господарською діяльністю. При цьому закон передбачає можливість подальшого коригування раніше нарахованих податкових зобов`язань у разі, якщо такі активи в майбутньому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Крім того, абзацами відповідного пункту визначено, що у разі виявлення під час перевірки нестачі товарів, підтвердженої актом вибіркової або часткової інвентаризації, такі товари для цілей оподаткування вважаються використаними в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, за винятком випадків їх знищення внаслідок обставин непереборної сили, підтверджених у встановленому законом порядку. 
Згідно з пунктом 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій, передбачених пунктом 198.5 статті 198 цього Кодексу, база оподаткування щодо необоротних активів визначається виходячи з їх балансової (залишкової) вартості, яка склалася станом на початок звітного податкового періоду, протягом якого здійснюються відповідні операції, а за відсутності обліку таких активів — виходячи зі звичайної ціни. Щодо товарів та послуг база оподаткування визначається виходячи з вартості їх придбання. 
Абзацом першим пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до складу податкового кредиту не можуть бути віднесені суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів чи послуг, якщо такі суми не підтверджені належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними або розрахунками коригування до них, митними деклараціями (у тому числі тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються відповідні суми податку при ввезенні товарів на митну територію України), а також іншими документами, визначеними пунктом 201.11 статті 201 ПК України.
Водночас абзацом першим пункту 201.1 статті 201 ПК України передбачено обов`язок платника податку на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі із дотриманням вимог законодавства щодо використання кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи та забезпечити її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних у строки, встановлені Податковим кодексом України.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт їх здійснення. Такі документи повинні складатися безпосередньо під час проведення господарської операції, а у випадку неможливості — одразу після її завершення.
Системний аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що положення пункту 187.1 статті 187 ПК України закріплюють правило «першої події», відповідно до якого податкова накладна складається саме на дату виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у постачальника товарів чи послуг. Податкова накладна, яка належним чином складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, є достатньою та належною підставою для включення покупцем відповідних сум податку до складу податкового кредиту.
Таким чином, у випадку, коли платник податку на додану вартість починає використовувати товари, послуги або необоротні активи, придбані з ПДВ та за якими було сформовано податковий кредит, в операціях, що не пов`язані з його господарською діяльністю, у нього виникає обов`язок нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, за винятком випадків, прямо передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу. При цьому для застосування положень пункту 198.5 статті 198 ПК України необхідним є встановлення факту використання відповідних товарів, послуг чи необоротних активів у неоподатковуваних операціях або поза межами господарської діяльності платника податків.
Аналогічний правовий підхід викладений у постанові Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі №360/4169/21.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 10 жовтня 2024 року у справі №814/476/18 та від 11 грудня 2024 року у справі №320/37379/23 наголосив, що визначальним критерієм для застосування підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України є саме використання придбаних товарів, послуг або необоротних активів поза межами господарської діяльності платника податків.
Як убачається з акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» вимог пункту 189.1 статті 189 та пункту 198.5 статті 198 ПК України, оскільки товариством не було нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість щодо основних засобів та об`єктів незавершеного будівництва, які, на думку податкового органу, почали використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Підставою для такого висновку став акт тимчасової консервації свердловини №11 Миролюбівської площі, затверджений 30.07.2020.
За висновками перевірки загальна вартість таких активів становила 146 794 698 грн, з яких 133 884 593 грн обліковувались як незавершені капітальні інвестиції на рахунку 1522, а решта вартості стосувалася основних засобів, зокрема бурового майданчика та під`їзного шляху свердловини №11 Миролюбівської площі, що обліковувалися на рахунку 10. На переконання контролюючого органу, ненарахування податкових зобов`язань щодо зазначених активів призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за липень 2020 року на загальну суму 29 358 939,60 грн.
Наведені в акті перевірки висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що починаючи з 30.07.2020 свердловина №11 Миролюбівської площі перебуває у стані консервації, у зв`язку з чим, на думку перевіряючих, відповідні об`єкти з моменту їх створення та до завершення перевіряємого періоду не були введені в експлуатацію як основні засоби, обліковувалися на бухгалтерському рахунку 15 та фактично не використовувалися у господарській діяльності товариства протягом майже семи років.
Також в акті перевірки зазначено, що відповідно до переліку основних засобів, які використовувалися під час будівництва свердловини №11 Миролюбівської площі, до складу законсервованих об`єктів ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» віднесено буровий майданчик свердловини №11 Миролюбівської площі із балансовою вартістю станом на 31.07.2020 у розмірі 6 805 206,03 грн, а також під`їзний шлях до зазначеної свердловини із балансовою вартістю станом на 31.07.2020 у розмірі 6 104 898,03 грн. Крім того, перевіркою встановлено, що починаючи з 01.08.2020 і до завершення перевіряємого періоду, тобто до 30.09.2024, амортизація щодо вказаних об`єктів не нараховувалася.
За таких обставин визначальним для правильного вирішення даного спору є встановлення факту використання або невикористання позивачем зазначених активів у межах власної господарської діяльності, а також з`ясування того, чи свідчить сама по собі консервація свердловини про використання відповідних об`єктів поза межами такої діяльності.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» є юридичною особою, зареєстрованою за кодом ЄДРПОУ 35395662, та платником податку на додану вартість. Відповідно до установчих документів та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності товариства є розвідувальне буріння, добування природного газу, добування сирої нафти, а також інші види діяльності, пов`язані з користуванням надрами та видобуванням вуглеводнів.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач є користувачем нафтогазоносних надр Миролюбівської площі на підставі спеціального дозволу на користування надрами від 16.11.2016 №4801, виданого Державною службою геології та надр України на підставі наказу від 20.10.2016 №361. Вказаний дозвіл надає право на геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі проведення дослідно-промислової розробки родовищ із подальшим видобуванням нафти та газу.
Одночасно з отриманням спеціального дозволу між позивачем та Державною службою геології та надр України було укладено Угоду від 16.11.2016 №4801 про умови користування надрами, якою, зокрема, передбачалося виконання програми робіт з геологічного вивчення нафтогазоносних надр Миролюбівської площі, включаючи дослідно-промислову розробку родовища та подальший видобуток вуглеводнів. У подальшому до спеціального дозволу були внесені зміни на підставі наказу Державної служби геології та надр України від 13.03.2020 №88, а між сторонами укладено нову редакцію угоди про умови користування надрами від 21.10.2020 №4801 разом з оновленою програмою робіт.
Наказом товариства від 03.01.2016 №01/03-2016 затверджено облікову політику та організацію бухгалтерського і податкового обліку підприємства, якою передбачено добровільний перехід на ведення бухгалтерського обліку відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності з 01.01.2016 та застосування офіційного україномовного перекладу МСФЗ і МСБО, оприлюдненого Міністерством фінансів України.
Відповідно до пункту 3.2.3 облікової політики податковий облік нафтогазових матеріальних активів ведеться з урахуванням вимог Податкового кодексу України на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, передбачених законодавством. При цьому підприємство зобов`язане забезпечувати оформлення первинних документів із дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Згідно з пунктом 3.2.4.1 облікової політики етап розвідки та оцінки родовища охоплює період від моменту понесення перших витрат на створення свердловин до моменту введення таких свердловин та пов`язаних з ними об`єктів в експлуатацію за умови прийняття рішення про економічну доцільність і технічну можливість подальшої розробки родовища. Протягом зазначеного етапу свердловини, обладнання та споруди, пов`язані із їх створенням, розглядаються товариством як незавершені капітальні інвестиції, не визнаються основними засобами для цілей оподаткування, не амортизуються та не утворюють податкових різниць, передбачених законодавством для основних засобів.
Для цілей податкового обліку витрати, понесені Компанією на створення свердловин, обладнання та об`єктів інфраструктури, пов`язаних зі свердловинами на етапі розвідки та оцінки родовища, формують або первісну вартість відповідних об`єктів основних засобів для подальшого нарахування податкової амортизації у порядку, визначеному обліковою політикою підприємства, або визнаються витратами відповідного звітного періоду у разі списання чи ліквідації свердловин, пов`язаного обладнання та інфраструктурних об`єктів на стадії розвідки та оцінки.
Відповідно до положень облікової політики підприємства для цілей податкового обліку свердловини та обладнання, пов`язане з ними, визнаються основними засобами лише з моменту їх введення в експлуатацію. При цьому податковий облік свердловин, обладнання та об`єктів інфраструктури здійснюється за окремими об`єктами, визначеними для цілей фінансового обліку. Такі активи визнаються за собівартістю, сформованою відповідно до правил бухгалтерського обліку та з урахуванням особливостей, передбачених Податковим кодексом України.
Обліковою політикою також передбачено можливість виникнення окремих податкових різниць, зокрема у випадках самостійного коригування цін контрольованих операцій відповідно до статті 39 та пункту 140.5 ПК України, а також у разі придбання товарів, робіт чи послуг у суб`єктів, визначених підпунктом 140.5.4 ПК України, що може впливати на фінансовий результат до оподаткування у встановлених законом випадках.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у липні 2020 року ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» здійснило тимчасову консервацію свердловини №11 Миролюбівської площі. Підставою для прийняття такого рішення стали Техніко-економічне обґрунтування консервації свердловини №11 Миролюбівської площі, підготовлене ТОВ «НВФ «ГЕРА ЛТД», акт на тимчасову консервацію свердловини, затверджений 30.07.2020 головним інженером товариства, а також лист Головного управління Держпраці у Харківській області від 07.08.2020 №27/8039/06-21/8075, яким погоджено проведення такої консервації відповідно до вимог НПАОП 11.2-4.02-89 «Положення про порядок консервації свердловин на нафтових і газових родовищах, підземних сховищах газу та родовищах термальних вод».
Згідно з актом на тимчасову консервацію причиною введення свердловини у режим консервації визначено економічну недоцільність її експлуатації на відповідному етапі та необхідність вибору ефективного методу інтенсифікації припливу.
Судом установлено, що свердловина №11 Миролюбівської площі та її складові, зокрема колони насосно-компресорних труб, обліковувалися товариством як незавершені капітальні інвестиції на субрахунку 15111 «Капітальне будівництво активів розвідки та оцінки», а їх балансова вартість станом на 31.07.2020 становила 133 884 593 грн.
При цьому призначення зазначеної свердловини як об`єкта господарської діяльності позивача підтверджується Програмою робіт з геологічного вивчення Миролюбівської площі. Так, відповідно до редакції Програми робіт від 16.11.2016 у четвертому кварталі 2018 року було заплановано спорудження свердловини №11 Миролюбівської площі, що в подальшому фактично було реалізовано товариством у межах виконання умов спеціального дозволу на користування надрами.
Водночас чинна редакція Програми робіт від 21.10.2020 передбачала не лише оформлення документації на консервацію та проведення консервації свердловини, а й подальше виконання комплексу робіт, пов`язаних із дослідженням свердловини, переінтерпретацією сейсмічних даних, прогнозуванням перспективних зон продуктивності, розробкою методики інтенсифікації припливу, виведенням свердловини з консервації, її освоєнням та проведенням додаткових досліджень після завершення консервації. Таким чином, консервація розглядалася як тимчасовий етап реалізації проєкту, а не як остаточне припинення використання свердловини.
Крім того, в акті на тимчасову консервацію свердловини №11 Миролюбівської площі зазначено, що підставою для її консервації стало застосування положень НПАОП 11.2-4.02-89, які допускають тимчасову консервацію свердловин у випадках, коли їх експлуатація на певному етапі є економічно неефективною, проте може стати доцільною за зміни економічних умов або після реалізації відповідних технологічних заходів.
Матеріалами справи також підтверджується, що буріння пошукової свердловини №11 Миролюбівської площі було розпочато 20.08.2019 відповідно до робочого проєкту, розробленого ДП «Укрнаукагеоцентр», а завершено 27.11.2019. Після завершення буріння проводився комплекс дослідницьких робіт, у тому числі перфорація продуктивного пласта, випробування свердловини та вимірювання пластового тиску. За результатами проведених досліджень було зафіксовано приплив газу обсягом близько 30 тис. мі на добу при пластовому тиску 30,21 МПа.
Разом з тим, як зазначено у Техніко-економічному обґрунтуванні консервації свердловини №11 Миролюбівської площі, підготовленому ТОВ «НВФ «ГЕРА ЛТД» на замовлення позивача, реалізація проєкту на той момент потребувала значних додаткових інвестицій, зокрема на будівництво трубопроводів, установок комплексної підготовки газу та інших інфраструктурних об`єктів, що робило введення свердловини в експлуатацію економічно недоцільним. З огляду на це спеціалістами було рекомендовано проведення додаткових геологорозвідувальних робіт та буріння нових розвідувальних свердловин для забезпечення економічної ефективності подальшого освоєння родовища.
Враховуючи наведені обставини, 30.07.2020 свердловину №11 Миролюбівської площі було переведено у режим тимчасової консервації на період з 03.08.2020 до 03.08.2022, зокрема з метою дотримання вимог законодавства у сфері охорони довкілля, промислової безпеки, запобігання екологічним ризикам та забезпечення належного рівня безпеки населення і виробничих процесів.
Надаючи правову оцінку доводам контролюючого органу про те, що факт консервації свердловини свідчить про її використання в операціях, які не пов`язані з господарською діяльністю позивача, суд зазначає, що відповідно до абзацу двадцятого розділу 2 Правил розробки нафтових і газових родовищ, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.03.2017 №118, консервація свердловини означає тимчасове припинення її облаштування або експлуатації із здійсненням комплексу заходів, спрямованих на охорону навколишнього природного середовища та збереження продуктивних характеристик свердловини на період її зупинення. Отже, сама по собі консервація не свідчить про припинення господарського призначення відповідного об`єкта чи його остаточне виведення з виробничого процесу.
Судом установлено, що після переведення свердловини №11 Миролюбівської площі в режим тимчасової консервації товариство продовжувало обліковувати її у складі незавершених капітальних інвестицій на субрахунку 15111. Відповідно до оборотно-сальдової відомості за рахунком 15111 за період з серпня 2019 року по липень 2025 року простежується безперервний рух активів та здійснення витрат, безпосередньо пов`язаних із зазначеною свердловиною. Зокрема, після її консервації, починаючи з 31.07.2020, позивачем було здійснено додаткові капіталовкладення на загальну суму 9 097 976,68 грн. Наведені обставини контролюючим органом не спростовані та не заперечуються.
На підтвердження того, що свердловина №11 Миролюбівської площі продовжувала розглядатися позивачем як об`єкт, призначений для подальшого використання у господарській діяльності, до матеріалів справи долучено значний обсяг документів, які підтверджують здійснення товариством комплексу організаційних, проєктних, геологічних, науково-дослідних, екологічних та дозвільних заходів, спрямованих на подальше освоєння родовища та введення свердловини в експлуатацію.
Так, між ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» та ТОВ «Науково-виробниче підприємство ТЕХНОГАЗ» був укладений договір від 19.03.2019 №19/03-19, за результатами виконання якого розроблено проєктно-кошторисну документацію щодо облаштування Миролюбівського родовища та створення тимчасової замірно-сепараційної установки для забезпечення функціонування свердловини №11.
Крім того, позивачем укладено угоду від 29.03.2019 з ТОВ «Агрофірма Наірі» щодо використання земельної ділянки площею 6,2410 га для здійснення діяльності, пов`язаної з надрокористуванням, а також договір від 18.03.2020 №18-20 з ТОВ «ГЕО-СФЕРА» щодо розробки доповнень до геологічного проєкту пошуків і розвідки покладів вуглеводнів на Миролюбівському родовищі.
Також матеріалами справи підтверджується, що позивач забезпечував постійне аварійно-рятувальне обслуговування свердловини на підставі договору від 24.01.2020 №72/68юр, укладеного з Державною аварійно-рятувальною службою, а виконання відповідних заходів підтверджується актами та довідками за період з 2020 по 2025 роки.
Поряд із цим товариством здійснювалися науково-дослідні та проєктні роботи, пов`язані з подальшим освоєнням родовища. Зокрема, виконувалися роботи з переінтерпретації сейсмічних досліджень, прогнозування зон покращених колекторських властивостей порід, створення уточненої геологічної моделі родовища, проведення інженерно-геологічних та інженерно-геодезичних вишукувань, а також розробки проєктної документації для будівництва об`єктів інфраструктури, необхідних для введення свердловини в експлуатацію.
Крім здійснення підготовчих та дослідницьких робіт, товариством отримано передбачені законодавством дозвільні документи, необхідні для подальшого використання свердловини. Зокрема, отримано висновок з оцінки впливу на довкілля щодо проведення випробувань, досліджень, капітальних ремонтів та видобування вуглеводнів на свердловині №11 Миролюбівської площі, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарним джерелом строком дії до 2031 року, а також дозвіл на спеціальне водокористування.
Наведені обставини в їх сукупності свідчать про те, що після переведення свердловини №11 Миролюбівської площі в режим тимчасової консервації позивач не припинив діяльність, спрямовану на її подальше освоєння та використання за цільовим призначенням. Навпаки, товариство продовжувало здійснювати фінансування відповідних робіт, отримувати необхідні погодження та дозвільні документи, а також реалізовувати заходи, спрямовані на подальше введення свердловини в експлуатацію. За таких обставин сам факт тимчасової консервації не може свідчити про використання спірних активів поза межами господарської діяльності позивача.
Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» протягом 2020–2024 років продовжувало здійснювати комплекс заходів, спрямованих на забезпечення належного правового, технічного та екологічного супроводу свердловини №11 Миролюбівської площі, що свідчить про збереження її господарського призначення та підготовку до подальшого введення в експлуатацію.
Зокрема, товариством було укладено договори від 17.03.2020 №УА223802, від 11.03.2021 №УА241347, від 01.04.2022 №УА264957, від 28.03.2023 №УА274395 та від 01.04.2024 №УА289598 з АТ «Страхова компанія «Країна» щодо обов`язкового страхування цивільної відповідальності суб`єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами, аваріями на об`єктах підвищеної небезпеки, а також іншими подіями екологічного чи санітарно-епідеміологічного характеру. При цьому об`єктом страхування за всіма зазначеними договорами виступала саме свердловина №11 Миролюбівської площі.
Крім того, між позивачем та Національним науковим центром «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім. О.Н. Соколовського» укладалися договори щодо здійснення моніторингу стану навколишнього природного середовища на території Миролюбівської площі. За результатами виконання таких договорів проводилися систематичні спостереження за станом атмосферного повітря, підземних та поверхневих вод, ґрунтів, рівнем шумового навантаження, радіологічними показниками та іншими характеристиками довкілля. Підготовлені за результатами цих робіт звіти підтверджують проведення регулярного екологічного моніторингу, необхідного для безпечного та законного здійснення діяльності у сфері надрокористування.
Також матеріали справи містять договір від 22.06.2021 №04.06-21, укладений з ТОВ «ПОЛТАВСЬКА НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНА ОРГАНІЗАЦІЯ», предметом якого було розроблення документації «Інструкція з одночасного проведення робіт з буріння, освоєння і експлуатації свердловин на кущах Миролюбівської площі». За результатами виконання відповідних робіт складено акт приймання-передачі, а надалі ТОВ «КАРПАТТЕХНОАЛЬЯНС» проведено експертизу зазначеної інструкції та надано висновок щодо її відповідності вимогам законодавства у сфері охорони праці та промислової безпеки.
Окрім цього, позивачем отримано необхідні дозвільні документи для подальшого використання свердловини, зокрема дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарним джерелом строком дії до 30.04.2031 та дозвіл на спеціальне водокористування, виданий Державним агентством водних ресурсів України.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що сукупність поданих позивачем доказів підтверджує здійснення ним системних та послідовних дій, спрямованих на належне оформлення правового статусу свердловини №11 Миролюбівської площі як об`єкта користування надрами та об`єкта потенційного впливу на навколишнє природне середовище. Такі дії включали взаємодію з уповноваженими державними органами у сфері екологічної безпеки, охорони праці, промислової безпеки, охорони навколишнього природного середовища та надрокористування, а також понесення витрат, пов`язаних із підготовкою необхідної інфраструктури для подальшої експлуатації свердловини. У своїй сукупності зазначені обставини свідчать про незмінність функціонального призначення свердловини та її подальшу орієнтацію на використання у господарській діяльності товариства.
За таких обставин документально підтверджені факти, встановлені під час розгляду справи, спростовують висновки контролюючого органу щодо зміни призначення свердловини та початку її використання в операціях, не пов`язаних із господарською діяльністю позивача.
Висновки суду ґрунтуються не лише на намірі позивача використовувати свердловину у майбутньому, а на фактично вчинених діях, спрямованих на реалізацію такого використання, що підтверджується документально
Підсумовуючи наведене, суд враховує, що відповідно до Правил розробки нафтових і газових родовищ, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 15.03.2017 №118, свердловини, які повністю виконали своє призначення та подальше використання яких є неможливим або недоцільним, підлягають ліквідації у встановленому нормативно-технічними документами порядку. Водночас консервація свердловини визначається як тимчасове припинення її облаштування або експлуатації із вжиттям заходів щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення збереження її продуктивних характеристик на період зупинки.
Отже, прийняття позивачем рішення саме про тимчасову консервацію свердловини №11 Миролюбівської площі, а не про її ліквідацію, свідчить про те, що товариство продовжувало розглядати зазначений об`єкт як перспективний для подальшого використання та не вважало його таким, що повністю втратив своє господарське призначення.
Таким чином, свердловина №11 Миролюбівської площі продовжувала залишатися об`єктом, призначеним для використання в основній господарській діяльності ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ». Належними та допустимими доказами підтверджується намір позивача використовувати її для отримання доходу від видобування та реалізації вуглеводнів після завершення будівництва необхідних об`єктів облаштування та інфраструктури.
Доводи апеляційної скарги про те, що законсервовані об`єкти автоматично вважаються такими, що використовуються поза межами господарської діяльності платника податків, колегія суддів відхиляє, оскільки положення пункту 198.5 статті 198 ПК України пов`язують виникнення податкових зобов`язань не з фактом консервації активу, а з установленим фактом його використання в операціях, які не є господарською діяльністю платника податків. Такого факту відповідачем не доведено.
При цьому саме на контролюючий орган покладається обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Водночас відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що спірні активи фактично використовувалися позивачем у негосподарській діяльності або втратили своє господарське призначення.
Крім того, суд бере до уваги обставини, пов`язані з подальшим продовженням строку консервації свердловини, яке після прийняття первісного рішення у 2020 році здійснювалося ще двічі. При оцінці таких обставин суд також враховує загальновідомий факт запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, починаючи з 24 лютого 2022 року, а також його подальше неодноразове продовження.
Судом встановлено, що відповідно до нормативно визначених переліків територій, на яких ведуться або велися бойові дії, Лозівський район Харківської області, де розташована Миролюбівська площа, віднесено до територій можливих бойових дій починаючи з 24.02.2022, а такий статус зберігався і в подальшому. Отже, здійснення господарської діяльності на відповідній території відбувалося в умовах підвищених воєнних ризиків та об`єктивних обмежень.
Також підлягає врахуванню, що згідно з частиною шостою статті 15 Кодексу України про надра на період дії воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення або скасування строки виконання робіт, визначені спеціальними дозволами на користування надрами та відповідними угодами про умови користування надрами, вважаються автоматично продовженими без необхідності прийняття окремих рішень уповноваженими органами. Зазначене додатково підтверджує відсутність підстав вважати, що тимчасова консервація свердловини свідчила про припинення її використання у межах господарської діяльності позивача.
Судом установлено, що 22 липня 2022 року ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» звернулося до Головного управління Держпраці у Харківській області із повним пакетом документів щодо продовження строку тимчасової консервації свердловини №11 Миролюбівської площі. За результатами розгляду поданих матеріалів уповноваженим органом було погоджено продовження режиму тимчасової консервації зазначеної свердловини на період з 03.08.2022 по 03.08.2024.
У подальшому, у зв`язку з продовженням дії правового режиму воєнного стану, 16 липня 2024 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держпраці у Харківській області із заявою про продовження строку консервації, окремо зазначивши обставини запровадження воєнного стану як об`єктивну підставу для необхідності подальшого перебування свердловини у режимі тимчасової консервації. За результатами розгляду такого звернення строк консервації було погоджено на весь заявлений період без визначення кінцевої дати, що узгоджується з положеннями НПАОП 11.2-4.02-89 «Положення про порядок консервації свердловин на нафтових і газових родовищах, підземних сховищах газу і родовищах термальних вод».
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що свердловина №11 Миролюбівської площі продовжувала обліковуватися як об`єкт незавершеного будівництва, а її тимчасова консервація не призвела до зміни функціонального призначення та не свідчить про використання такого активу поза межами господарської діяльності позивача. При цьому ані акт перевірки, ані відзив відповідача не містять належних і допустимих доказів використання свердловини в операціях, які не пов`язані з господарською діяльністю товариства. Таких обставин не встановлено й під час судового розгляду справи. За таких умов відсутні підстави для нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Щодо висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 189.1 статті 189 та пункту 198.5 статті 198 ПК України внаслідок ненарахування податку на додану вартість за липень 2020 року на суму 1 361 041,23 грн стосовно об`єкта «Буровий майданчик свердловини №11 Миролюбівської площі» та на суму 1 220 979,61 грн щодо об`єкта «Під`їзний шлях до свердловини №11 Миролюбівської площі», суд зазначає таке.
Як убачається з акта перевірки, підставою для таких висновків стало твердження контролюючого органу про те, що зазначені об`єкти належать до законсервованих, а амортизація щодо них не нараховувалася, у зв`язку з чим товариство нібито мало нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість відповідно до вимог пунктів 189.1 та 198.5 Податкового кодексу України.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що буровий майданчик свердловини №11 Миролюбівської площі та під`їзний шлях до неї обліковуються на рахунку 10 «Основні засоби». Крім того, на підставі договору оренди від 03.02.2020 №03/02-О/2020-11М та акта приймання-передачі майна від 25.02.2020 частина бурового майданчика була передана в оренду ПрАТ «Природні ресурси», а на підставі договору від 02.03.2020 №02/03-2020-11М та акта приймання-передачі від 18.03.2020 — ТОВ «Східний геологічний союз». Умовами зазначених договорів передбачено обов`язок орендарів сплачувати орендну плату за користування майном.
Судом установлено, що позивач щомісячно нараховував орендну плату, відображав відповідні операції у бухгалтерському та податковому обліку як дохід від операційної оренди активів, а також нараховував та сплачував податок на додану вартість із відповідних операцій. Факт отримання доходу від оренди підтверджується карткою рахунку 713 «Дохід від операційної оренди активів», а також актами наданих послуг оренди за 2020– 2025 роки.
Таким чином, починаючи з лютого 2020 року та протягом усього перевіреного періоду, включаючи липень 2025 року, буровий майданчик свердловини №11 Миролюбівської площі фактично використовувався позивачем у господарській діяльності як для забезпечення процесу геологічного вивчення Миролюбівської площі, так і для отримання доходу від передачі майна в оренду.
Щодо під`їзного шляху до свердловини №11 Миролюбівської площі, то, як пояснив позивач, його функціональне призначення полягає у забезпеченні транспортної доступності не лише до бурового майданчика, а й до території Миролюбівської площі загалом. Зазначений об`єкт використовується для здійснення господарської діяльності у сфері надрокористування, а також забезпечує можливість виконання робіт та надання послуг за укладеними договорами. Зокрема, ним користувалися працівники аварійно-рятувальної служби ДСНС під час виконання договірних зобов`язань щодо обслуговування свердловини, а також представники Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім. О.Н. Соколовського» під час проведення екологічного моніторингу та відповідних досліджень на території Миролюбівської площі.
Фактичне використання як бурового майданчика, так і під`їзного шляху свідчить про те, що зазначені об`єкти продовжували виконувати функцію інфраструктурного забезпечення господарської діяльності позивача у сфері користування надрами. При цьому жодних належних і допустимих доказів їх використання в операціях, які не пов`язані з господарською діяльністю товариства, відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи таких обставин не встановлено.
Посилання контролюючого органу на те, що зазначені основні засоби є законсервованими, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки такі твердження не підтверджуються ані нормативними приписами, ані матеріалами справи. Документи щодо консервації бурового майданчика або під`їзного шляху відсутні, а рішення про їх консервацію не приймалися.
Також судом установлено, що на підставі наказу товариства від 01.08.2020 №6 було прийнято рішення про зупинення нарахування амортизації щодо зазначених основних засобів на період тимчасової консервації свердловини №11 Миролюбівської площі. Водночас сама по собі відсутність амортизаційних відрахувань не свідчить про невикористання активу у господарській діяльності.
Відповідно до пункту 55 МСБО 16 «Основні засоби» сума амортизації може дорівнювати нулю у випадках, коли відсутнє виробництво або фактичне споживання економічних вигід від активу. Разом із цим згідно з пунктами 60– 62 МСБО 16 метод амортизації повинен відображати очікуваний спосіб споживання майбутніх економічних вигід від використання активу, а у разі зміни такого способу підлягає перегляду та коригуванню як зміна облікової оцінки відповідно до вимог МСБО 8. Отже, сам факт ненарахування амортизації не може бути достатньою підставою для висновку про використання активів у негосподарській діяльності або для застосування положень пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.
Відповідно до положень МСБО 16 «Основні засоби» сума активу, що амортизується, може розподілятися протягом строку його корисного використання із застосуванням різних методів амортизації, зокрема прямолінійного методу, методу зменшення залишкової вартості або методу суми одиниць продукції. Використання прямолінійного методу забезпечує рівномірне нарахування амортизації протягом усього строку корисної експлуатації активу за умови незмінності його ліквідаційної вартості. Метод зменшення залишкової вартості передбачає поступове скорочення суми амортизаційних відрахувань протягом строку використання активу, тоді як метод суми одиниць продукції базується на очікуваному рівні використання або продуктивності відповідного активу. При цьому суб`єкт господарювання самостійно обирає той метод амортизації, який найбільш повно відображає очікуваний спосіб споживання майбутніх економічних вигід, утілених в активі, та застосовує його послідовно від одного звітного періоду до іншого, якщо не відбувається зміни в очікуваній формі отримання таких економічних вигід.
Як зазначає позивач, прийняте ним рішення про призупинення нарахування амортизації у бухгалтерському обліку пов`язане з переглядом строку корисного використання відповідних об`єктів основних засобів унаслідок їх мінімального фізичного зносу під час перебування свердловини у режимі тимчасової консервації та зниження інтенсивності використання бурового майданчика і під`їзного шляху.
За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що прийняте рішення є економічно обґрунтованим, відповідає затвердженій обліковій політиці підприємства та узгоджується з вимогами міжнародних стандартів фінансової звітності. Зокрема, пунктом 55 МСБО 16 прямо передбачено можливість відсутності амортизаційних відрахувань у певних випадках, а пункт 62 цього стандарту встановлює, що суб`єкт господарювання повинен застосовувати той метод амортизації, який найбільш точно відображає очікуваний спосіб споживання майбутніх економічних вигід від активу. Вказані обставини, навпаки, свідчать про збереження виробничого призначення відповідних основних засобів та їх подальшу належність до активів, що використовуються у господарській діяльності товариства.
На переконання суду, саме по собі зупинення нарахування амортизації щодо окремих основних засобів не може свідчити про зміну їх функціонального призначення або про початок використання таких активів в операціях, не пов`язаних із господарською діяльністю платника податків. Такий висновок особливо є обґрунтованим з огляду на встановлені під час розгляду справи фактичні обставини, які підтверджують подальше використання бурового майданчика та під`їзного шляху в межах господарської діяльності позивача.
Суд також відхиляє посилання відповідача, викладені в акті перевірки та відзиві на позов, на лист ДФС України від 25.01.2017 №1468/6/99-99-15-02-02-15 та лист ДФС України від 12.03.2016 №5389/6/99-99-19-02-02-15, у яких зазначено, що термін «невиробничі основні засоби» слід розуміти як основні засоби, які не використовуються у господарській діяльності платника податків. Суд виходить із того, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та контролюючих органів не є нормативно-правовими актами в розумінні статті 117 Конституції України та не належать до джерел права, які підлягають застосуванню судами відповідно до статті 7 КАС України.
При цьому суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо змін у законодавчому регулюванні поняття «невиробничі основні засоби». Так, із 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», яким було змінено підхід до визначення зазначеного терміна. Якщо до набрання чинності цим Законом податкове законодавство пов`язувало поняття невиробничих основних засобів із фактом їх невикористання у господарській діяльності, то чинна редакція підпункту 138.3.2 пункту 138.3 статті 138 ПК України визначає невиробничими ті основні засоби та нематеріальні активи, які не призначені для використання у господарській діяльності платника податків.
Таким чином, визначальною ознакою невиробничих основних засобів є саме відсутність їх призначення для використання у господарській діяльності, а не факт їх тимчасового невикористання чи перебування у стані простою або консервації. Відтак навіть у разі тимчасового призупинення експлуатації основних засобів такі активи не можуть вважатися невиробничими за умови, що вони зберігають своє господарське призначення та надалі призначені для використання у діяльності платника податків.
Щодо інших доводів, наведених відповідачем у відзиві, суд зазначає, що окремі посилання контролюючого органу не стосуються предмета спору у цій справі. Зокрема, відповідач посилається на інше податкове повідомлення-рішення, яке не оскаржується в межах даного провадження, а також наводить порушення норм податкового законодавства та правил бухгалтерського обліку, які відсутні в акті перевірки від 19.05.2025 №41390/Ж5/26-15-07-01-01-20/35395662. За таких обставин оцінка зазначеним доводам судом не надається.
Разом з тим суд бере до уваги доводи позивача щодо наявності окремих помилок у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, зокрема щодо неправильного зазначення номера акта перевірки, який слугував підставою для їх прийняття. Водночас суд виходить із того, що самі по собі формальні недоліки оформлення податкового повідомлення-рішення не можуть автоматично зумовлювати його скасування або звільняти платника податків від відповідальності за наявності встановленого податкового правопорушення. Судовий контроль за рішеннями контролюючого органу має здійснюватися з урахуванням критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України, шляхом перевірки їх законності, обґрунтованості та відповідності фактичним обставинам справи.
Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів факту заниження ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» податкових зобов`язань з податку на додану вартість. Натомість матеріалами справи підтверджується, що задекларовані позивачем податкові показники відповідають фактично здійсненим господарським операціям, підтверджуються первинними документами, даними бухгалтерського обліку та узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України і міжнародних стандартів фінансової звітності. При цьому контролюючий орган не надав належних доказів використання спірних об`єктів поза межами господарської діяльності, тоді як надані позивачем документи підтверджують їх перебування у складі господарських активів та призначення для подальшої експлуатації.
Додатково суд враховує висновок експертів Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності від 26.09.2025 №451/1/25, складений за результатами проведення комісійної судової експертизи. Зазначеним висновком встановлено, що висновки акта перевірки від 19.05.2025 №41390/Ж5/26-15-07-01-01-20/35395662 щодо порушення позивачем пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, а також пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на загальну суму 29 358 940 грн документально та нормативно не підтверджуються.
Оцінюючи зазначений висновок експертів, суд враховує положення статей 72, 101, 104 та 108 КАС України, відповідно до яких висновок експерта є одним із засобів доказування, підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами та не має наперед встановленої сили. Водночас відхилення такого доказу повинно бути належним чином мотивованим. З огляду на те, що експертний висновок складено відповідно до вимог законодавства, стосується обставин, які входять до предмета доказування та потребують спеціальних знань, а також відсутні підстави для сумніву в його допустимості та належності, суд не вбачає правових чи фактичних підстав для неврахування зазначеного доказу під час вирішення цього спору.
Суд також бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема правову позицію, викладену у справі «Кобець проти України», в якій із посиланням на рішення у справі «Авшар проти Туреччини» застосовано критерій доказування «поза розумним сумнівом». ЄСПЛ наголосив, що такий рівень доведеності повинен випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою ознак або неспростовних презумпцій. При цьому розумним є лише той сумнів, який базується на конкретних обставинах справи та здоровому глузді, випливає з об`єктивного, всебічного та неупередженого аналізу всіх належних і допустимих доказів або ж з відсутності таких доказів та є настільки вагомим, що міг би спонукати особу утриматися від прийняття рішення у питанні, яке має для неї істотне значення.
З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що твердження контролюючого органу щодо використання ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» облікованих основних засобів та об`єктів незавершеного будівництва в операціях, не пов`язаних із господарською діяльністю платника податків, не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду справи. Вказані доводи ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Відтак суд вважає недоведеними висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за липень 2020 року на суму 29 358 939,60 грн.
За таких обставин суд доходить висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.05.2025 №00480370701, оскільки воно прийняте без належного фактичного та правового обґрунтування, а тому підлягає скасуванню в судовому порядку.
Оскільки під час судового розгляду не підтвердилися висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість, безпідставним є і висновок відповідача про виникнення у ТОВ «ГЕО АЛЬЯНС МИРОЛЮБІВСЬКЕ» обов`язку, передбаченого пунктами 201.1 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, щодо складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на суму ПДВ у розмірі 29 358 939,60 грн. У зв`язку з цим податкове повідомлення-рішення від 26.05.2025 №00480420701 також є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що факт консервації свердловини №11 Миролюбівської площі сам по собі свідчить про припинення використання відповідних активів у господарській діяльності та зумовлює виникнення у позивача обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України.
Такі твердження ґрунтуються на ототожненні поняття тимчасової консервації об`єкта із його остаточним виведенням із господарського обороту, що не відповідає встановленим судом обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Як правильно встановив суд першої інстанції, консервація свердловини є лише тимчасовим припиненням її експлуатації та не свідчить про втрату активом господарського призначення. При цьому матеріалами справи підтверджено, що після консервації позивач продовжував здійснювати витрати на утримання об`єкта, отримував дозвільну документацію, проводив екологічні, геологічні та проєктні роботи, укладав договори щодо обслуговування об`єкта та здійснював інші дії, спрямовані на його подальше введення в експлуатацію.
Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно врахував наміри платника податків щодо подальшого використання активів у господарській діяльності. Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що висновки суду ґрунтуються не на припущеннях чи декларативних намірах позивача, а на сукупності належних та допустимих доказів, які підтверджують фактичне здійснення товариством комплексу організаційних, технічних, виробничих та дозвільних заходів щодо подальшого освоєння родовища та використання свердловини за її функціональним призначенням.
Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про те, що відсутність експлуатації окремих об`єктів та ненарахування амортизації автоматично свідчать про їх використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків. Сам по собі факт зупинення нарахування амортизації не є достатньою та безумовною підставою для висновку про зміну господарського призначення активу, оскільки відповідно до положень міжнародних стандартів фінансової звітності порядок нарахування амортизації пов`язується із способом отримання економічних вигід від активу та може переглядатися залежно від зміни облікових оцінок. Водночас контролюючим органом не доведено, що спірні активи були переведені до складу невиробничих або фактично використовувалися поза межами господарської діяльності товариства.
Безпідставними є й посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.01.2023 у справі №560/7669/21. Наведений висновок Верховного Суду лише підтверджує необхідність встановлення факту припинення використання активу у господарській діяльності платника податків. Однак у даній справі контролюючим органом такого факту не доведено, тоді як наявні у справі докази свідчать про протилежне — збереження господарського призначення спірних активів та їх подальшу орієнтацію на використання у господарській діяльності позивача.
Колегія суддів критично оцінює й доводи апеляційної скарги про те, що незавершене будівництво, яке не введене в експлуатацію, не може вважатися таким, що використовується у господарській діяльності. Податкове законодавство не ставить виникнення права на податковий кредит або обов`язок нарахування податкових зобов`язань за пунктом 198.5 статті 198 ПК України у залежність виключно від факту введення об`єкта в експлуатацію. Вирішальним є встановлення обставин використання або призначення відповідного активу. У даному випадку встановлено, що спірні активи створювалися та утримувалися виключно для здійснення господарської діяльності у сфері користування надрами, а тому відсутні підстави вважати їх такими, що використовуються в негосподарських операціях.
Також колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у листах ДФС України. Такі листи не є нормативно-правовими актами, не встановлюють правових норм та не підлягають застосуванню судами як джерело права. Натомість суд першої інстанції правильно керувався положеннями Податкового кодексу України та усталеною судовою практикою Верховного Суду.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту використання позивачем облікованих основних засобів та об`єктів незавершеного будівництва в операціях, які не є господарською діяльністю платника податків, а тому відсутні правові підстави для нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи та власного тлумачення апелянтом норм чинного законодавства, а тому не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року–без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко

Повне судове рішення складено « 03» червня 2026 року.