ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4373/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Принцевської Н.М.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Кобилянська Д.М., у порядку самопредставництва;
від відповідача: Іноземцев О.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Служба місцевих автомобільних доріг”
на рішення Господарського суду Одеської області
від 09 лютого 2026 року (повний текст складено 19.02.2026)
у справі № 916/4373/25
за позовом: Державного підприємства “Служба місцевих автомобільних доріг”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Ростдорстрой”
про стягнення 4 402 046,27 грн, – 

суддя суду першої інстанції: Желєзна С.П.місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 10.06.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» (далі по тексту – Підприємство) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (далі по тексту – ТОВ «Ростдорстрой») про стягнення суми завищеної вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно-складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок у розмірі 4402 046,27 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами №6П/19 від 27.08.2019, №18П/20 від 13.10.2020, №22К/20 від 06.11.2020, №25К/21 від 02.08.2021, №5ПДР/21 від 04.10.2021 в частині повернення коштів завищеної вартості робіт, що спричинило необґрунтоване зайве витрачання коштів з державного бюджету. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/4373/25 (суддя Желєзна С.П.) у задоволенні позову Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» про стягнення 4 402 046,27 грн. відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що:
- в матеріалах справи відсутні докази наявності прихованих недоліків у роботах, виконаних Ростдорстрой, які неможливо було виявити під час звичайного приймання робіт;
- єдиним доказом позивача щодо завищення вартості робіт є аудиторський звіт №001700-22/27 від 06.06.2025;
- аудит встановив завищення вартості робіт через включення заготівельно-складських витрат до вартості асфальтобетонних сумішей;
- суд дійшов висновку, що такі недоліки не є прихованими, оскільки вони могли бути виявлені під час перевірки кошторисної та нормативної документації при прийнятті робіт;
- обов`язок перевірки обсягів робіт і правильності формування їх вартості покладався на замовника під час підписання актів виконаних робіт;
-Договори підряду прямо передбачали можливість включення заготівельно-складських витрат до вартості матеріальних ресурсів;
- суд наголосив, що сторони є рівними учасниками цивільно-правових відносин, а замовник несе ризик неналежного виконання власного обов`язку щодо перевірки та прийняття робіт;
- відтак підстав для покладення відповідальності на підрядника за нібито завищення вартості робіт суд не встановив.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 09.03.2026 Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/4373/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» на користь Державного некомерційного товариства «Служба місцевих автомобільних доріг» суму завищення вартості робіт через необґрунтоване включення заготівельно складських витрат на суміші асфальтобетонні різних типів і марок у розмірі 4 402 046,27 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» на користь Державного некомерційного товариства «Служба місцевих автомобільних доріг» витрати зі сплати судового збору в сумі 145 267,52 грн.
Апелянт не погоджується з ухваленим рішенням та вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права.
Зокрема скаржник зазначає, що місцевий господарський суд зробив висновок, що позивач фактично не має підстави стягувати з відповідача кошти, що становлять вартість заготівельно-складських робіт.
Судом першої інстанції не надано висновку щодо застосування Методики визначення вартості дорожніх робіт та послуг щодо визначення вартості нового будівництва, реконструкції, ремонтів та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування, затверджена Наказом Міністерства інфраструктури України від 07.10.2022, яка є обов`язковою для застосування під час закупівлю будівельних робіт за бюджетні кошти.
Крім того апелянт зазначає, що судом не надано правової оцінки включення до заготівельно-складських витрат на гарячі асфальтобетонні суміш, готові розчини та бетони до договірної ціни, підсумкових відомостей ресурсів, Актів приймання виконання будівельних робіт форми № КБ-2в та актів виконання робіт (кб-2в та кб-3). Однак, умовами Договорів апелянту і замовнику надано право передбачити у складі кошторисної вартості матеріальних ресурсів заготівельно-складські витрати, призначені для покриття витрат будівельних організацій на утримання апарату заготівельних служб та матеріальних базових складів, а також витрат, пов`язаних з витратами, які важко усуваються і псуванням матеріалів при їх транспортуванні та зберіганні на складах. 
Також судом не надана належна оцінка саме тому, що Підрядником, під час складання Актів виконання робіт КБ-2в та КБ-3, включено заготівельно-складські витрати до складу вартості такого матеріального ресурсу, як гаряча асфальтобетонна суміш, яка підлягає зберіганню не більше як 3 години з моменту її виготовлення, як це встановлено у Аудиторському звіті.
Скаржник зазначив, що до складу матеріальних ресурсів Договорів, що є предметом позову включено не лише гарячі асфальтобетонної суміші, а й інші матеріали, які можуть зберігатись на складах та нести за собою заготівельно-складські витрати, та не тягнуть за собою витрат будівельних організацій та утримання апарату заготівельних служб, як це зазначено у Аудиторському звіті. 
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 09.03.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/4373/25 було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/4373/25 до суду апеляційної інстанції.
13.03.2026 матеріали справи №916/4373/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 у справі №916/4373/25; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено її до розгляду на 27.05.2026 о 12:30 год. Також, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право протягом цього ж строку подати до суду заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.
15.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з її доводами, вважає оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/4373/25 цілком обґрунтованим та законним, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вказане рішення – без змін. При цьому, відзив Товариства відновлення відтворює доводи відзиву на позовну заяву.
Зокрема, Відповідач вказує, що Договори, на підставі яких проводилися роботи, з самого початку передбачили у Договірних цінах наявність заготівельно-складських витрат, які розраховувались не по кожному окремому матеріалу, а за усередненими показниками, застосування яких пропонувалося саме Замовником, який замовляв розробку відповідних проектів та відправляв їх на проведення Державної експертизи.
Між тим, у зв`язку з перебуванням у відрядженні судді-учасника колегії Принцевської Н.М. з 27.05.2026 по 30.05.2026 судове засідання у справі №916/4373/25, призначене на 27.05.2026, не відбулося, про що складено відповідну довідку судового засідання. У вказаній довідці також зазначено, що про дату, на яку буде призначено розгляд справи, учасники справи будуть повідомлені додатково.
Тому, ухвалою суду від 01.06.2026 учасників справи №916/4373/25 повідомлено про те, що її розгляд відбудеться 10.06.2026 о 12:45 год.
У судовому засіданні 10.06.2026 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Навпаки, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача. 
У судовому засіданні 10.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
27.08.2019 між Державним підприємством «Служба місцевих автомобільних доріг» як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» як Підрядником, було укладено Договір підряду №6П/19, відповідно до умов якого Замовник доручив Підряднику виконання робіт з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення С162405 Білолісся – Приморське – Російка на ділянці км 4+400 – км 15+500, а також зобов`язався прийняти та оплатити належним чином виконані роботи. У свою чергу Підрядник прийняв на себе зобов`язання на власний ризик, у межах визначеної договором ціни, виконати передбачені договором роботи за рахунок коштів державного, місцевого та/або інших бюджетів.
Відповідно до пункту 1.3 договору склад, види та обсяги робіт визначалися проектно-кошторисною документацією, яка була погоджена сторонами та становила невід`ємну частину договору. Згідно з пунктом 3.1 договору загальна вартість робіт за договором становила 114 380 000,00 грн, у тому числі ПДВ — 19 063 333,33 грн.
Умовами договору сторони погодили, що формування договірної ціни та взаєморозрахунків здійснюється відповідно до вимог СОУ 42.1-37641918-085:2018 та окремих положень ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 зі змінами. При цьому у пунктах 3.2– 3.4 договору було визначено, що при складанні договірної ціни враховуються загальновиробничі, адміністративні витрати та прибуток, які можуть уточнюватися в межах нормативних показників, передбачених галузевими стандартами у сфері ціноутворення у будівництві. Також сторонами було погоджено використання програмного комплексу «Будівельні технології – Кошторис» або інших програмних комплексів, рекомендованих Мінрегіоном України, для визначення вартості будівельних робіт та здійснення взаєморозрахунків.
Положеннями пунктів 4.1– 4.2 договору визначено, що оплата робіт здійснюється Замовником поетапно, після надходження бюджетного фінансування, на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт і витрат форми КБ-3. Вказані документи складалися Підрядником та подавалися Замовнику для перевірки і підписання. Після прийняття робіт Замовник здійснював оплату за фактично виконані роботи.
Окремо пунктом 4.6 договору сторони передбачили право Замовника за участю Підрядника здійснювати коригування вартості виконаних робіт у разі виявлення помилок чи упущень у раніше підписаних документах. Таким чином, Замовник був наділений правом та обов`язком перевіряти правильність визначення вартості робіт та складових договірної ціни ще на стадії прийняття виконаних робіт.
Крім того, пунктом 20.5 договору №6П/19 від 27.08.2019 прямо передбачено, що у складі вартості матеріальних ресурсів враховуються витрати на заготівельно-складські роботи у розмірі 2 %, а також витрати на вироби з металоконструкцій у розмірі 0,75 %. Таким чином, можливість включення до вартості робіт відповідних витрат була безпосередньо погоджена сторонами у тексті договору.
Невід`ємними частинами договору були також розрахунок договірної ціни, календарний план виконання робіт, план фінансування та акт приймання-передачі будівельного майданчика від 27.08.2019. У подальшому сторони неодноразово вносили зміни до договору шляхом укладення додаткових угод №1 від 24.10.2019, №2 від 24.12.2019, №3 від 26.02.2020 та №4 від 09.11.2020.
В подальшому між Державним підприємством «Служба місцевих автомобільних доріг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» були укладені й інші Договори підряду, а саме: 
-договір №18П/20 від 13.10.2020 щодо виконання робіт з поточного середнього ремонту інших ділянок автомобільної дороги С162405 Білолісся – Приморське – Російка; договір №22К/20 від 06.11.2020 щодо капітального ремонту мосту на автомобільній дорозі загального користування місцевого значення С161927/Р-33/-Новокрасне; 
-договір №25К/21 від 02.08.2021 щодо надання послуг з поточного дрібного ремонту автомобільних доріг загального користування місцевого значення Одеського району; а також договір №5ПДР/21 від 04.10.2021 щодо капітального ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення 0162442 Татарбунари – Кам`янське – /Т-16-08/ на ділянці км 0+000 – км 10+000 в Одеській області.
Умовами зазначених договорів також було прямо передбачено можливість включення витрат на заготівельно-складські роботи до складу вартості матеріальних ресурсів, зокрема у пункті 20.5 договору №18П/20 від 13.10.2020, пункті 24.5 договору №22К/20 від 06.11.2020, пункті 23.5 договору №25К/21 від 02.08.2021 та пункті 3.7 договору №5ПДР/21 від 04.10.2021.
Матеріалами справи підтверджується, що робочі проекти щодо вказаних об`єктів будівництва та ремонту були розроблені Приватним підприємством «Терра інжиніринг» на замовлення Підприємства. Також саме на замовлення Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» Приватним підприємством «Терра інжиніринг» були підготовлені звіти науково-технічного супроводу проектування щодо відповідних об`єктів будівництва.
Судом встановлено, що всі роботи, передбачені зазначеними Договорами підряду, були фактично виконані Товариством з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой», прийняті Замовником без зауважень та оплачені у повному обсязі. Вказані обставини підтверджуються актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3, підсумковими відомостями ресурсів, а також платіжними дорученнями про перерахування коштів Підряднику.
06.06.2025 Державною аудиторською службою України за результатами проведення державного фінансового аудиту діяльності Підприємства за період 2018– 2023 років було складено аудиторський звіт №001700-22/27.
Як вбачається зі змісту зазначеного аудиторського звіту, під час проведення аудиту Державна аудиторська служба України дійшла висновку, що при формуванні договірних цін, підсумкових відомостей ресурсів та актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в у 2021– 2023 роках Підрядником були включені заготівельно-складські витрати щодо асфальтобетонних сумішей різних типів і марок, а також готових бетонних сумішей.
На думку органу державного фінансового контролю, такі матеріали, як гарячі асфальтобетонні суміші, готові бетони та розчини, не належать до матеріалів, що підлягають складському зберіганню, а тому витрати на їх заготівельно-складське обслуговування не повинні були враховуватись при визначенні вартості будівельних робіт. При цьому аудитори посилалися на положення пункту 5.5.2 Настанови щодо визначення прямих витрат у вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 №293, а також на положення Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 №281.
У зв`язку з цим Державна аудиторська служба України дійшла висновку, що включення до вартості робіт заготівельно-складських витрат у максимальному розмірі 2 % призвело до необґрунтованого завищення вартості робіт, виконаних Ростдорстрой, на загальну суму 4 402 046,27 грн з ПДВ, у тому числі: за договором №6П/19 від 27.08.2019 — 1 046 107,67 грн; за договором №18П/20 від 13.10.2020 — 1 640 409,50 грн; за договором №22К/20 від 06.11.2020 — 103 238,29 грн; за договором №25К/21 від 02.08.2021 — 1 186 096,39 грн; за договором №5ПДР/21 від 04.10.2021 — 426 194,42 грн.
У розділі IV аудиторського звіту Державна аудиторська служба України рекомендувала Підприємству вжити заходів щодо усунення встановлених порушень та забезпечити відшкодування сум завищення вартості робіт, які, на думку аудиторів, виникли внаслідок безпідставного включення заготівельно-складських витрат до вартості асфальтобетонних та бетонних сумішей.
Листом від 06.06.2025 Державна аудиторська служба України направила на адресу Підприємства аудиторський звіт №001700-22/27 та повідомила про необхідність інформування органу державного фінансового контролю щодо результатів розгляду викладених у звіті пропозицій та рекомендацій.
В подальшому, 25.09.2025, Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» з письмовою вимогою №1145-25, у якій, посилаючись на висновки аудиторського звіту №001700-22/27 від 06.06.2025, просило повернути грошові кошти у загальному розмірі 4 402 046,27 грн, які, на думку позивача, були надмірно сплачені за договорами підряду №6П/19 від 27.08.2019, №18П/20 від 13.10.2020, №22К/20 від 06.11.2020, №25К/21 від 02.08.2021 та №5ПДР/21 від 04.10.2021 у зв`язку з необґрунтованим включенням до вартості робіт заготівельно-складських витрат.
Наведені обставини, а саме встановлення Державною аудиторською службою України, на думку позивача, факту необґрунтованого завищення вартості виконаних робіт, направлення відповідачу вимоги про повернення грошових коштів та невиконання останнім зазначеної вимоги, і стали підставою для звернення Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» до суду з відповідним позовом.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
Матеріали справи свідчать про те, що укладений між сторонами Договір від 27.08.2019 № 6П/19 за своєю правовою природою є Договором будівельного підряду.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.ч. 1 та 2 ст. 837 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. 
Положення ч.ч. 1 та 2 ст. 835 Цивільного кодексу України визначають, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі; кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
За ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. 
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 Цивільного кодексу України).
Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України).
Предметом заявлених Державним підприємством «Служба місцевих автомобільних доріг» позовних вимог у даній справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» грошових коштів у сумі 4 402 046,27 грн, які, на думку позивача, становлять суму завищення вартості виконаних підрядних робіт у зв`язку з необґрунтованим включенням до вартості матеріальних ресурсів заготівельно-складських витрат на асфальтобетонні суміші різних типів та марок.
В обґрунтування заявлених позовних вимог Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» посилалося виключно на висновки аудиторського звіту №001700-22/27 від 06.06.2025, складеного Державною аудиторською службою України за результатами проведення державного фінансового аудиту діяльності позивача за 2018– 2023 роки. Саме зазначеним аудиторським звітом, на думку позивача, встановлено факт безпідставного включення відповідачем до вартості виконаних робіт заготівельно-складських витрат, що, як вважає позивач, призвело до завищення вартості робіт за договорами підряду №6П/19 від 27.08.2019, №18П/20 від 13.10.2020, №22К/20 від 06.11.2020, №25К/21 від 02.08.2021 та №5ПДР/21 від 04.10.2021.
Натомість Товариство з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой», заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилалося на те, що усі роботи за вказаними договорами були виконані належним чином, прийняті Замовником без будь-яких зауважень чи заперечень щодо обсягів, вартості або якості виконаних робіт та в подальшому оплачені у повному обсязі. Відповідач також зазначав, що висновки аудиторського звіту не можуть змінювати погоджені сторонами умови договорів підряду, не є підставою для перегляду договірної ціни після належного виконання договорів та не породжують для сторін нових цивільно-правових зобов`язань.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до частин 1– 3 статті 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може визначатися у кошторисі, який після погодження Замовником стає невід`ємною частиною договору. При цьому кошторис є твердим, якщо інше прямо не встановлено договором, а зміни до твердого кошторису можуть вноситися виключно за погодженням сторін.
Також відповідно до положень статті 632 Цивільного кодексу України ціна договору визначається за домовленістю сторін, а її зміна після виконання договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, після належного виконання сторонами договірних зобов`язань та підписання актів приймання виконаних робіт перегляд погодженої сторонами вартості робіт можливий лише за наявності передбачених законом або договором підстав.
Так, на виконання умов Договорів підряду №6П/19 від 27.08.2019, №18П/20 від 13.10.2020, №22К/20 від 06.11.2020, №25К/21 від 02.08.2021 та №5ПДР/21 від 04.10.2021, відповідачем були виконані передбачені договорами роботи, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3, підсумковими відомостями ресурсів, а також платіжними дорученнями про оплату виконаних робіт. Обставини фактичного виконання робіт та здійснення їх оплати сторонами у справі не заперечувалися.
Крім того, судом встановлено, що всі акти приймання виконаних робіт були підписані позивачем без будь-яких зауважень щодо обсягів, вартості, складу витрат або якості виконаних робіт. Жодних претензій щодо неправомірності включення до договірної ціни заготівельно-складських витрат на момент прийняття робіт позивачем заявлено не було.
Відповідно до частин 1– 3 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, оглянути її та у разі виявлення відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підряднику. Якщо замовник прийняв роботу без перевірки або без заявлення відповідних зауважень, він втрачає право в подальшому посилатися на явні недоліки роботи, тобто такі, які могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт.
Лише у випадку виявлення прихованих недоліків, які об`єктивно не могли бути встановлені під час звичайного прийняття робіт, замовник має право після прийняття робіт заявити відповідні вимоги до підрядника. При цьому обов`язок доведення наявності таких прихованих недоліків покладається саме на замовника.
Аналізуючи матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу існування у виконаних відповідачем роботах прихованих недоліків.
Єдиним доказом, на який посилався позивач як на підтвердження завищення вартості виконаних робіт, є аудиторський звіт Державної аудиторської служби України №001700-22/27 від 06.06.2025. 
Водночас зі змісту зазначеного звіту вбачається, що встановлене аудиторами «завищення» вартості робіт ґрунтується виключно на правовому тлумаченні нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, а саме на висновку про відсутність підстав для включення заготівельно-складських витрат щодо асфальтобетонних сумішей до складу вартості матеріальних ресурсів.
Таким чином, зазначені у звіті обставини не стосуються прихованих дефектів чи недоліків фактично виконаних будівельних робіт, не свідчать про невідповідність робіт умовам договору, не підтверджують неналежну якість робіт або виконання робіт у меншому обсязі, ніж передбачено договорами. Фактично висновки аудиторського звіту зводяться до іншого бачення органом державного фінансового контролю порядку формування договірної ціни та застосування кошторисних норм.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що питання правильності включення тих чи інших витрат до вартості робіт могло та повинно було бути перевірене Замовником саме на стадії погодження договірної ціни та підписання актів приймання виконаних робіт.
Більше того, умовами укладених між сторонами договорів прямо передбачалася можливість включення заготівельно-складських витрат до складу вартості матеріальних ресурсів. Зокрема, відповідні положення містяться у пункті 20.5 договору №6П/19 від 27.08.2019, пункті 20.5 договору №18П/20 від 13.10.2020, пункті 24.5 договору №22К/20 від 06.11.2020, пункті 23.5 договору №25К/21 від 02.08.2021 та пункті 3.7 договору №5ПДР/21 від 04.10.2021.
Отже, включення відповідачем до вартості робіт відповідних витрат здійснювалося не всупереч умовам договорів, а, навпаки, відповідно до прямо погоджених сторонами умов договірних зобов`язань. При цьому зазначені договори у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, їх умови сторонами не оспорювалися та залишаються чинними.
Суд першої інстанції також правильно врахував усталену правову позицію Верховного Суду щодо правової природи актів ревізій та аудиторських звітів органів державного фінансового контролю.
Так, у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №917/1064/17 зазначено, що акт перевірки є лише носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення та не може змінювати чи припиняти договірні правовідносини сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №910/17984/16, відповідно до якої акт ревізії не є безумовною підставою для стягнення коштів та не може змінювати погоджені сторонами умови договору.
Враховуючи, що позивач прийняв та оплатив виконані роботи без будь-яких зауважень, не довів наявності прихованих недоліків, не надав доказів виконання робіт з відступом від умов договорів, а висновки аудиторського звіту самі по собі не змінюють зміст договірних правовідносин сторін та не є достатньою підставою для перегляду погодженої сторонами вартості робіт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» на користь Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» суми 4 402 046,27 грн., як нібито завищеної вартості виконаних робіт, у зв`язку з чим позовні вимоги правомірно залишено без задоволення.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав висновку щодо застосування Методики визначення вартості дорожніх робіт та послуг щодо визначення вартості нового будівництва, реконструкції, ремонтів та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 07.10.2022, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду.
Так, предметом даного спору є вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 4 402 046,27 грн., як нібито завищеної вартості виконаних робіт у зв`язку з включенням заготівельно-складських витрат до вартості асфальтобетонних сумішей різних типів і марок. Водночас спір у даній справі виник не з приводу визначення порядку формування договірної ціни на стадії проведення закупівлі чи укладення договорів, а щодо правових наслідків належного виконання сторонами укладених Договорів підряду після прийняття Замовником виконаних робіт без зауважень та їх повної оплати.
Колегія суддів зазначає, що навіть у разі наявності певних зауважень контролюючого органу щодо порядку застосування нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, такі обставини самі по собі не можуть бути достатньою правовою підставою для зміни погоджених сторонами умов договорів або для повернення коштів, сплачених за належним чином прийняті роботи.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Договори підряду №6П/19 від 27.08.2019, №18П/20 від 13.10.2020, №22К/20 від 06.11.2020, №25К/21 від 02.08.2021 та №5ПДР/21 від 04.10.2021 були укладені сторонами на підставі погодженої проектно-кошторисної документації, яка була розроблена на замовлення самого Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» та пройшла відповідну державну експертизу. При цьому умови зазначених договорів прямо передбачали можливість включення заготівельно-складських витрат до складу вартості матеріальних ресурсів.
Таким чином, посилання апелянта на Методики та інші нормативні акти фактично зводяться до переоцінки порядку формування договірної ціни після належного виконання договорів, що суперечить положенням статей 632, 844 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зміна ціни після виконання договору не допускається, а твердий кошторис може змінюватися лише за погодженням сторін.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки включенню заготівельно-складських витрат до договірної ціни, підсумкових відомостей ресурсів, актів форми КБ-2в та довідок КБ-3.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд прямо встановив, що відповідні витрати були відображені у кошторисній документації, актах приймання виконаних робіт та довідках про їх вартість, які були підписані уповноваженими представниками позивача без будь-яких зауважень чи заперечень.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що сам апелянт у своїй скарзі фактично визнає, що умовами укладених між сторонами договорів було передбачено право включення заготівельно-складських витрат до складу кошторисної вартості матеріальних ресурсів.
Отже, спір у даному випадку фактично стосується не самого факту включення таких витрат, а виключно позиції апелянта щодо можливості їх застосування до окремих видів матеріалів, зокрема гарячих асфальтобетонних сумішей.
Разом із тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі обставини не можуть вважатися прихованими недоліками виконаних робіт у розумінні статті 853 Цивільного кодексу України, оскільки вони могли бути встановлені Замовником під час перевірки кошторисної документації та підписання актів виконаних робіт.
Посилання апелянта на те, що гарячі асфальтобетонні суміші можуть зберігатися не більше трьох годин з моменту виготовлення, а тому не потребують складського зберігання, також не спростовують висновків місцевого господарського суду.
Колегія суддів зазначає, що наведені доводи ґрунтуються виключно на висновках аудиторського звіту та стосуються порядку застосування нормативів ціноутворення, а не фактичної невідповідності виконаних робіт умовам договорів, їх обсягам чи якості.
При цьому сам по собі аудиторський звіт не є безумовним та достатнім доказом наявності збитків або неправомірності отримання відповідачем грошових коштів, оскільки, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, акти ревізій та аудиторські звіти лише фіксують позицію контролюючого органу та не можуть змінювати чи припиняти договірні правовідносини сторін.
Також колегія суддів бере до уваги, що, як убачається з матеріалів справи, до складу матеріальних ресурсів за договорами входили не лише гарячі асфальтобетонні суміші, а й інші будівельні матеріали, щодо яких можливість застосування заготівельно-складських витрат прямо передбачалася умовами договорів та кошторисною документацією.
Отже, доводи апеляційної скарги фактично спрямовані на переоцінку погоджених сторонами умов договорів та підписаних без зауважень актів виконаних робіт після їх повного виконання та оплати, що не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог.
З огляду на встановлені обставини судова колегія зазначає, що наведені апелянтом доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/4373/25– залишається без змін.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/4373/25 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 15.06.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.