ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 924/1061/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л. та Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоснаб" - не з`явились,
відповідача - Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Логінова Т.Ю. (самопредставництво),
третьої особи, на стороні позивача - Фізичної особи-підприємця Денисенка Олега Миколайовича - не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоснаб"
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.12.2025 (суддя Виноградова В.В.) та
постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 (головуючий суддя: Саврій В.А., судді: Миханюк М.В., Романюк Ю.Г.)
у справі № 924/1061/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоснаб" (далі - Товариство; позивач)
до Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Комітет; АМК; відповідач),
про визнання недійсним та скасування рішення (в частині),
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фізичної особи-підприємця Денисенка Олега Миколайовича,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Товариство звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Комітету про визнання недійсними пунктів 1 і 2 рішення адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.08.2025 року за №72/122-р/к у справі №72/24-25 (далі - Рішення АМК) в частині, що стосується Товариства.
Короткий зміст судових рішень
Господарський суд Хмельницької області рішенням від 24.12.2025, залишеним без змін Північно-західним апеляційним господарським судом постановою від 23.02.2026, у справі № 924/1061/25 відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі (з урахуванням усунення недоліків касаційної скарги) Товариство, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.12.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 та ухвалити нове рішення у справі №924/1061/25 про задоволення позову у повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги 
Підставою для оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій, Товариство визначило пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник посилається на неврахування висновків викладених у постановах:
- від 21.11.2017 у справі №913/176/17 Вищого господарського суду України , від 13.01.2022 у справі № 914/2860/20, від 04.02.2025 у справі № 910/619/24, від 21.11.2024 у справі № 910/16639/21, від 18.12.2025 у справі № 910/15446/24 Верховного Суду щодо оцінки обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо її вірогідності і взаємному зв`язку доказів у справі у їх сукупності; 
- від 21.11.2017 у справі №913/176/17 Вищого господарського суду України стосовно того, що ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови. 
Позиція інших учасників справи
Від АМК 08.05.2026 (через систему "Електронний суд") подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.12.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №924/1061/25- без змін.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
За результатами розгляду матеріалів справи №72/24-25 про порушення Товариством та іншим учасником торгів законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210), 29.08.2025 прийнято Рішення АМК.
Вказаним рішенням визнано, що Товариство та інший учасник торгів, вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених Департаментом освіти та науки Хмельницької міської ради на закупівлю: Шкільний автобус. (ДК 021:2015: 34120000-4 - Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб) (ідентифікатор торгів в системі "Prozorro" UA-2023-08- 09-009663-a) (п. 1 резолютивної частини Рішення АМК).
За вчинення порушення, зазначеного у пункті 1 резолютивної частини Рішення АМК відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону №2210 на Товариство накладено штраф у розмірі 68000,00 грн (п. 2 резолютивної частини Рішення АМК).
Відділенням встановлено, що Товариство та інший учасник торгів взяли участь у відкритих торгах UA-2023-08-09-009663-a щодо закупівлі: Шкільний автобус. (ДК 021:2015: 34120000-4 - Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб), що проводилися протягом серпня 2023 року Департаментом освіти та науки Хмельницької міської ради (далі - замовник).
Протягом серпня 2023 року замовником було проведено процедуру відкритих торгів UA-2023-08-09-009663-a щодо закупівлі: Шкільний автобус. (ДК 021:2015: 34120000-4 - Мототранспортні засоби для перевезення 10 і більше осіб) з очікуваною вартістю 3250000,00 грн з ПДВ, оголошення про проведення процедури закупівлі оприлюднено 09.08.2023, кінцевий строк подання тендерних пропозицій був встановлений до 00:00 год 17.08.2023, дата та час проведення аукціону - 17.08.2023 об 15:37 год..
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій для участі у процедурі закупівлі свої пропозиції подали два учасники: Товариство, первинна пропозиція - 3249510,00 грн з ПДВ, остаточна пропозиція - 3249510,00 грн з ПДВ; Підприємець: первинна пропозиція - 3249510,00 грн з ПДВ, остаточна пропозиція - 3249510,00 грн з ПДВ.
В Рішенні АМК зазначено, що відповідно до протоколу від 18.08.2023 №602 щодо прийняття рішення уповноваженою особою замовника про відхилення учасника процедури відкритих торгів - тендерна пропозиція учасника - Підприємця була відхилена, оскільки вона не належить останньому (надана від імені Товариства, відсутній кваліфікований електронний підпис (КЕП) або удосконалений електронний підпис (УЕП). 
Згідно з протоколом засідання тендерного комітету замовника від 22.08.2023 №605 переможцем процедури відкритих торгів визнано Товариство, з яким укладено договір про закупівлю товарів від 30.08.2023 №87 на суму 3249510,00 грн.
У підтвердження факту антиконкурентних узгоджених дій під час підготовки та участі в торгах, відділення посилається, зокрема, на завантаження одним учасником документів іншого.
Так, Товариство та Підприємець у складі своїх тендерних пропозицій на торги завантажили наступні файли: ТОВ "Завод Автоснаб" - ТХХ. рdf; Довідка подача документів керівником. рdf; Установчі документи. рdf; Аналоги. рdf; Довідки. рdf; Погоджений договір. рdf; Пропозиція. рdf; ФОП Денисенко О. М. - ТХХ. рdf; Довідка подача документів керівником. рdf; Установчі документи. рdf; Аналоги. рdf; Довідки.рdf, Погоджений договір. рdf; Пропозиція. рdf.
Як зазначає відділення наведені вище документи були створені саме для торгів, оскільки адресовані замовнику із зазначенням ідентифікатора торгів. 
Проаналізувавши зазначені файли, відділення встановило, що Підприємець завантажив документи на торги, які належать Товариству, у той же час аналогічні документи для участі в торгах були завантажені Товариством, кваліфікований електронний підпис на тендерну пропозицію Товариства накладав Пєлєвін Максим Ігорович, який у період проведення торгів був директором Товариства, а тендерна пропозиція Підприємця була не підписана. 
З наведеного відділенням зроблено висновок, що завантаження одним учасником - документів іншого учасника, свідчить про спільну узгоджену підготовку пропозицій та обмін інформацією між цими учасниками ще на стадії підготовки до участі в торгах.
У рішенні зазначено про використання Товариством та Підприємцем спільного телефонного номера.
Здійснивши аналіз реєстраційних даних учасників процедури закупівлі, а саме контактних номерів телефонів, відділення встановило, що Товариство та Підприємець зазначили однаковий контактний номер телефону на одному і тому самому електронному майданчику "Newtеnd". 
Відділення зауважує, що згідно з листом ТОВ "Ньютенд" від 21.11.2024 № 21/11-1 Товариство та Підприємець при реєстрації на електронному майданчику "Newtеnd" зазначили однаковий контактний номер телефону та відповідно до листа ПрАТ "ВФ Україна" від 17.12.2024 №02/КІ-Б/561 цей номер телефону обслуговується знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ "ВФ Україна", тому визначити абонента в користуванні якого знаходиться вказаний телефонний номер не є можливим. 
Також за результатами аналізу інформації, наданої ТОВ "Завод Автоснаб" (лист від 04.03.2025 №013.2025), відділення встановило, що номер телефону, зазначений як контактний телефон працівника Товариства, а саме менеджера з логістики - Мустафаєвої Сабіни Джейхунівни , у якої одним із функціональних обов`язків є підготовка та реєстрація документів для участі в процедурах закупівлі згідно із Законом України "Про публічні закупівлі".
Вказані обставини, на думку відділення, свідчать про тісну комунікацію та координацію між Товариством та Підприємцем ще до проведення торгів та про можливість обміну інформацією між ними під час участі в торгах.
У рішенні констатовано про використання Товариством та Підприємцем однієї і тієї ж IP-адреси під час входу до системи дистанційного банківського обслуговування, що закріплена за третьою особою, яка пов`язана відносинами контролю з одним із учасників торгів.
На основі аналізу інформації, наданої АТ КБ "ПриватБанк" листом від 04.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250124/35517-БТ та отриманої від АБ "Укргазбанк" у листі від 30.01.2025 №БТ-984, відділенням встановлено, що позивач та третя особа у період проведення торгів входили до автоматизованої системи дистанційного самообслуговування "Клієнт-Банк" (системи інтернет-банкінгу тощо) з однієї ІР-адреси.
Так, Товариство з IP-адреси - НОМЕР_1 здійснено вхід до системи дистанційного банківського обслуговування: 10.08.2023 о 10:30, 15.08.2023 о 09:55, 18.08.2023 о 11:47, 23.08.2023 о 18:52, 28.08.2023 о 12:36, 30.08.2023 о 10:13; Підприємець з IP-адреси - НОМЕР_1 здійснено вхід до системи дистанційного банківського обслуговування: 10.08.2023 о 10:47, 15.08.2023 о 10:48, 18.08.2023 о 11:27, 23.08.2023 о 10:59, 28.08.2023 о 09:52, 30.08.2023 о 10:45.
Як зазначає в рішенні відділення, відповідно до інформації, розміщеної на сайті https://apps.db.ripe.net, встановлено, що провайдером ІР-адреси НОМЕР_1 є телекомунікаційна компанія товариство з обмеженою відповідальністю "ВАК".
Згідно з листом ТК ТОВ "ВАК" від 21.02.2025 №115 ІР-адреса НОМЕР_1 є статичною, надання послуг доступу до мережі Інтернет з підтримкою ІР-адреси ТК ТОВ "ВАК" здійснювало для ТОВ "Лада-Сервіс" за адресою м. Полтава, вул. Загородня, 34.
Разом із тим відділення у рішенні вказує, що листом від 10.03.2025 №01 ТОВ "Лада-Сервіс" повідомило, що Товариство протягом 2023 року, зокрема до під час та після проведення торгів користувалось послугами доступу до мережі Інтернет з використанням ІР-адреси НОМЕР_1 , яка належить ТОВ "Лада-Сервіс" на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 05.01.2021 б/н укладеного між ТОВ "Лада-Сервіс" та Товариством, а також, що ТОВ "Лада-Сервіс" та Товариство у вказаний період були пов`язаними особами у розумінні ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме спільним засновником - ОСОБА_2 , який одночасно був одним із кінцевих бенефіціарних власників ТОВ "Лада-Сервіс" та Товариства. 
Враховуючи наведене, визначення IP - адреси, відділення виснує, що факт входу позивача та третьої особи до системи дистанційного банківського обслуговування в період проведення торгів із застосуванням однієї і тієї ж IP-адреси, що була закріплена за ТОВ "Лада-Сервіс", яке пов`язане відносинами контролю із Товариством, свідчить про наявність у Товариства та Підприємця спільного доступу до мережі Інтернет, обмін інформацією між ними та, як наслідок, створювання передумови для узгодження своєї поведінки шляхом спільної підготовки до участі в торгах.
Також у рішенні відділення звертає увагу на наявність господарських відносин між Товариством та Підприємцем.
Відділенням зазначено, що згідно з листом Товариства від 04.03.2025 №01 між позивачем та третьою особою був укладений договір про надання послуг від 02.01.2023 №01/2023, відповідно до якого Підприємець протягом 2023 року, зокрема, до під час та після проведення торгів надавав послуги з виробництва, встановлення та ремонту вузлів, деталей і приладдя, електричного й електронного устаткування автотранспортних засобів, технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів з використанням запчастин та супутніх матеріалів, що надавало Товариство, необхідних при проведенні зазначених робіт у приміщенні за адресою: м. Полтава, вул. Серьогіна, 4. 
Також повідомлено, що за інформацією, наданою АТ КБ "ПриватБанк" листом від 04.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250124/35517-БТ та наданою АБ "Укргазбанк" листом від 30.01.2025 №БТ-984, Товариство протягом 2023 року, зокрема, до під час та після проведення торгів, здійснював оплату за виконані роботи Підприємцем на підставі договору про надання послуг від 02.01.2023 №01/2023.
Аналіз вищевказаних господарських відносин, зокрема, що стосуються надання послуг Підприємцем та Товариством протягом 2023 року, тобто, до під час та після проведення торгів, відповідно до висновку відповідача, свідчить про наявність господарських відносин між учасниками торгів, які створили певні умови для узгодженої поведінки та, як наслідок, усунули конкуренцію між ними при участі у торгах.
Окрім наведеного, відділення у рішенні звертає увагу на спільні властивості електронних файлів позивача та третьої особи.
Проаналізувавши документи, завантажені Товариством та Підприємцем в електронну систему закупівель для участі в торгах, відділення встановило, що файли вказаних учасників створені за допомогою однакового програмного забезпечення.
Так, у рішенні відображено назви файлів, виробники PDF, версії PDF, дату та час їх створення: 1. Підприємцем - ТХХ (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:46:21 (дата та час створення); Установчі документи (назва файлу), - (виробник PDF), 1.6 (Acrobat 7.x) (версія PDF), 06.05.2023 13:00:24 (дата та час створення); Аналог (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:41:01 (дата та час створення); Довідки (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:42:07 (дата та час створення); Погоджений договір (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:44:57 (дата та час створення); Пропозиція (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:45:57 (дата та час створення);
2. Товариством - ТХХ (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:46:21 (дата та час створення); Установчі документи (назва файлу), - (виробник PDF), 1.6 (Acrobat 7.x) (версія PDF), 06.05.2023 13:00:24 (дата та час створення); Аналог (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:41:01 (дата та час створення); Довідки (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:42:07 (дата та час створення); Погоджений договір (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:44:57 (дата та час створення); Пропозиція (назва файлу), fCoder PDF producer (виробник PDF), 1.5 (Acrobat 6.x) (версія PDF), 16.08.2023 15:45:57 (дата та час створення).
На підставі зазначеного відділенням зроблено висновок, що подання у складі тендерних пропозицій Підприємця та Товариства до електронної системи закупівель "Prozorro" PDF-файлів з однаковими параметрами: виробник та версія, свідчить про те, що файли (документи тендерної пропозиції) створені з використанням одного програмного забезпечення та про спільну підготовку Підприємцем та Товариством своїх тендерних пропозицій.
За висновками відділення, установлені ним факти у своїй сукупності, не можуть бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком дії об`єктивних чинників, а свідчать про узгодження (координацію) Товариством та Підприємцем своєї поведінки при підготовці до участі та участі у торгах.
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про визнання недійсним та скасування Рішення АМК.
Як встановили суди попередніх інстанцій, дії позивача кваліфіковані за ознаками пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону № 2210, які стосуються спотворення результатів торгів.
Відповідно до норм Закону № 2210:
- економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1);
- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);
- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6); 
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50); 
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51); 
- за порушення, передбачені, зокрема пунктом 1 статті 50 цього Закону №2210, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону № 2210.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому самим скаржниками у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких зазначено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин, відповідно до якого на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. Водночас у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.01.2022 у справі № 914/2860/20, від 04.02.2025 у справі № 910/619/24, від 21.11.2024 у справі № 910/16639/21, від 18.12.2025 у справі № 910/15446/24 та постанові Вищого господарського суду України від 21.11.2017 у справі №913/176/17.
У справах № 914/2860/20, № 910/619/24, № 910/16639/21, № 910/15446/24 предметом розгляду було визнання недійсним рішення АМК, яким, дії позивача кваліфіковані як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону № 2210, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю.
Правові висновки щодо застосування норми права, у справах № 914/2860/20, № 910/619/24, № 910/16639/21, № 910/15446/24 які наведені скаржником про те, що господарським судам першої та апеляційної інстанції під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів та накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності. 
Правові позиції у справах, що зазначені вище, стосуються застосування статті 86 ГПК України, яка є нормою процесуального права та як норма процесуального права є загальною.
Зазначені справи і ця справа, яка розглядається, є схожими в частині, що стосується предмета позову та застосування статті 86 ГПК України. При цьому рішення АМК у вказаних справах були прийняті з урахуванням редакції Закону № 2210-III, яка діяла до 01.01.2024, а у справі, що розглядається - після цієї дати. Водночас внесені зміни до Закону № 2210-III не вплинули на кваліфікацію правопорушення за пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III, тому висновки Верховного Суду у вказаних справах підлягають застосуванню і до спірних правовідносин у цій справі. 
Також, необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише цій справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині. При цьому Суд не раз наголошував, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
У кожній із наведених скаржником справі відмінність зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. Зазначене також не свідчить, що суди попередніх інстанцій не так чи в інший спосіб витлумачили та застосували норми права щодо порушення антимонопольного законодавства за пунктом 1 статті 50 Закону №2210 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону №2210 та/чи не надали оцінку тому, що АМК не здійснило повне, об`єктивне, всебічне дослідження доказів, та/чи не виконали обов`язок перевіряти дотримання АМК вимог законодавства та ухвалення ним рішення чи здійснення дій на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 914/2860/20, № 910/619/24, № 910/16639/21, № 910/15446/24, оскільки у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, враховуючи усю сукупність обставин і доказів, з`ясованих і досліджених в антимонопольній справі, встановили, що Відділення АМК досліджувало, зокрема: завантаження одним із учасників торгів документів іншого учасника, використання учасниками спільного телефонного номеру; використання IP-адрес у господарській діяльності та під час участі у торгах; наявність господарських відносин між учасниками; спільних властивостей електронних файлів.
За висновками судів попередніх інстанцій, з якими погоджується Верховний Суд, встановлені Відділенням АМК факти у своїй сукупності не можуть бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком об`єктивних чинників, тому наведені Відділенням АМК докази є підтвердженими та достатніми для висновків, викладених у рішенні Відділення АМК та наступному рішенні Комітету.
Суди попередніх інстанцій зауважили про те, що позивачем не підтверджено достатніми доказами наявність підстав для визнання недійсним та скасування Рішення АМК.
За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого АМК є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 2210 встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону № 2210.
Таким чином, у розгляді справ про оскарження рішень АМК щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.
Верховний Суд під час розгляду справ про оскарження рішень АМК дотримується сталої позиції, що для визнання органом АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі. Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами). Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу. Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону № 2210-III змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією. Близька за змістом правова позиція висловлена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постановах від 13 березня 2018 року у справі № 924/381/17, від 12 червня 2018 року у справі № 922/5616/15, від 18 жовтня 2018 року у справі № 916/3214/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 922/5617/15, від 11 червня 2020 року у справі № 910/10212/19, від 22 жовтня 2019 року у справі № 910/2988/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 914/1696/18, від 02 липня 2020 року у справі № 927/741/19, від 09 грудня 2021 у справі № 916/3366/20, від 14 червня 2022 року у справі № 910/1667/21. Вказаний висновок хоча і прийнятий у справах за нормативно-правового регулювання правовідносин Законами №2210 та № 3659-XIІ в редакції до 01.01.2024, водночас кваліфікація правопорушення за пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III не змінилася разом зі зміною законодавства, тому вказані висновки є релевантними та такими, що підлягають застосуванню до цих спірних правовідносин.
Суд систематично наголошував на тому, що Закон № 2210 не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність / відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 22.10.2019 зі справи № 910/2988/18, від 05.08.2019 зі справи №922/2513/18, від 07.11.2019 зі справи № 914/1696/18, від 11.06.2020 зі справи № 910/10212/19, від 02.07.2020 зі справи № 927/741/19, від 26.01.2021 зі справи № 910/2576/20, від 04.02.2021 зі справи № 910/17126/19, від 23.03.2021 зі справи № 910/4542/20.
При цьому, застосування приписів статті 86 ГПК України, як норми процесуального права, має загальний (універсальний) характер для усіх справ. Обов`язком суду при розгляді справи є саме оцінка доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин на підставі наданих сторонами аргументів та доказів з усіма притаманними їм (доказам) властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
Крім того, сукупна оцінка доказів, вказаних АМК в оспорюваному рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які на думку АМК, підтверджують таке узгодження.
Під час розгляду справ за участю органів АМК України, предметом яких є визнання недійсним/скасування його рішень, встановлені у рішенні АМК обставини та докази підлягають оцінці судами, виходячи з положень частини третьої статті 86 ГПК України і саме від встановлення відповідних обставин справи на підставі правильної оцінки доказів щодо всебічності, повноти та об`єктивності залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас висновки суду у кожній конкретній справі формуються за результатами оцінки судом фактичних обставин, певної доказової бази на підставі наданих сторонами доказів за правилами, визначеними у статті 86 ГПК України.
Скаржник, зазначаючи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, вказує про понятійні категорії, такі як "обставини справи" і "докази у справі", порушуючи питання, що пов`язані із встановленням обставин справи та оцінкою відповідних доказів. Проте, наведене не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту" відповідно до визначених статтею 300 ГПК України повноважень. А перевірка зазначених доводів виходить за визначені цією статтею межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій належними чином дослідили наявні у справі докази, на підставі яких встановили обставини вчинення Товариством порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, за яке позивача притягнуто до відповідальності та відповідно правильно застосували до спірних правовідносин положення пункту 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону № 2210.
Верховний Суд у контексті покликань скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 21.11.2017 у справі №913/176/17 наголошує, що за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у цій постанові.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоснаб" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі № 924/1061/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова