Дата документу 11.06.2026
Справа № 334/11608/23
Провадження № 2/334/49/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Цілінко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
22.12.2023 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - адвокат Столітній М.М. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позові посилалися на те, що 07.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №4585900.
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10750 грн.; строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (06.09.2021 року) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 10750 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Відповідно п.1.5 кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно п.4.3 договору.
06.09.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 03.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, було укладено договір факторингу №03-05/2022, згідно умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту imazhora6@gmail.com, зазначену при укладенні кредитного договору.
Станом на 18.12.2023 року заборгованість за кредитним договором склала: сума кредиту - 10750 грн., сума процентів за користування кредитом - 24510 грн., всього 35260 грн.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою І = ((si * s) : 100): 1) за грудень 2021 року = ((100,6 * 35260) : 100) - 35260 = 211,56 грн.; 2) за 2022 рік = ((126,6 * 35260) : 100) - 35260 = 9379,16 грн.; 3) за січень 2023 року = ((100,8 * 35260) : 100) - 35260 = 282,08 грн.; 4) за лютий 2023 року = ((100,7 * 35260) : 100) - 35260 = 246,82 грн.; 5) за березень 2023 року = ((101,5 * 35260) : 100) - 35260 = 528,9 грн.; 6) за квітень 2023 року = ((100,2 * 35260) : 100) - 35260 = 70,52 грн.; 7) за травень 2023 року = ((100,5 * 35260) : 100) - 35260 = 176,30 грн.; 8) за червень 2023 року = ((100,8 * 35260) : 100 - 35260 = 282,08 грн., загалом в сумі 11177,42 грн.
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою С * 3 : 100 : 365 * Дн: (35260 грн. * 3) : 100 : 365 * 742 = 2150,38 грн.
Позивач поніс наступні витрати: сплачений судовий збір 2147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4585900 від 07.08.2021 року у розмірі 35260 грн., інфляційні втрати 11177,42 грн., три відсотки річних 2150,38 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
26.12.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.
21.03.2024 року ухвалою суду провадження у цивільній справі зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, тобто до закінчення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.
02.04.2026 року ухвалою судді поновлено провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до розгляду в підготовче провадження.
22.04.2026 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що дійсно, 07.08.2021 року він уклав з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту № 4585900, за яким отримав кредит на споживчі цілі в сумі 10750 грн. з нарахуванням процентів у розмірі 1,9 % на день. Суму основного боргу за кредитом визнає повністю. Суми нарахованих процентів за кредитом, 3 % річних та суму збитків від інфляції визнає частково. Також не оспорює передання права вимоги від первісного кредитора до позивача.
Щодо нарахованих процентів в сумі 24510 грн. прохає врахувати наступне: при підписанні договору сторонами було досягнуто домовленості про сплату процентів за кредитом за процентною ставкою 1,9 % на день (п.1.5.1 договору). При цьому, в п.1.5.2 договору визначені умови застосування зниженої процентної ставки в розмірі 1,435 % на день - в разі повного погашення кредитної заборгованості в межах трьох календарних днів після закінчення строку кредитування або цей строк буде продовжений за моєю (Споживача за договором) заявою. Також сторонами був погоджений строк кредитування 30 днів (п.1.4 договору). Цим же пунктом встановлено, що «Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Тобто, сторони договору в цьому пункті фактично погодили такі умови договору, як «термін повернення кредиту» та «термін сплати процентів», які конкретизовані у Графіку платежів, що є Додатком № 1 до Договору. Так, в Графіку платежів, підписаному сторонами, було узгоджено: дату видачі кредиту (07.08.2021); дату платежу (06.09.2021), що відповідає умові п.1.4 договору щодо строку кредитування; сума процентів за користування кредитом у разі, якщо протягом строку дії договору поверне кредит (4595,63 грн.); реальну річну процентну ставку (7497,59 %); загальну вартість кредиту з урахуванням своєчасного виконання мною умов договору (15345,63 грн.). Загальна вартість кредиту (при виплаті всієї суми в межах трьох календарних днів після закінчення строку кредитування) саме в такому розмірі визначена у п.1.8.2 договору. Також в цій таблиці визначені та узгоджені між сторонами договору наслідки невиконання умов договору. Таким наслідком є незастосування зниженої процентної ставки за кредитом та перерахування процентів за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим зазначені вище, узгоджені між сторонами умови договору, набувають таких значень: загальна вартість кредиту (16877,50 грн.); проценти за користування кредитом (6127,50 грн., нараховуються за стандартною процентною ставкою у 1,9 % на день відповідно п.1.5.1 договору); реальна річна процентна ставка (24079,41 % річних). Такі ж загальна вартість кредиту та реальна річна процентна ставка визначені п.п.1.7.1 та 1.8.1 договору. Збільшення строку кредитування та нарахування процентів після 06.09.2021 до таких наслідків сторонами договору не віднесено. Тобто, при підписанні кредитного договору сторонами були узгоджені всі його істотні умови, в тому числі й загальна вартість кредиту. Ці ж умови були передбачені й Паспортом споживчого кредиту, підписаним сторонами 07.08.2021.
Враховуючи невиконання умов кредитного договору у визначений його п.1.5.2 строк, позивач мав право нараховувати проценти за договором за стандартною процентною ставкою 1,9 % на день. За таких умов загальна вартість кредиту становить 16877,50 грн. Саме з цією сумою він ознайомився при підписанні паспорту кредиту, після чого прийняв рішення про підписання кредитного договору на аналогічних умовах. Таким чином, сума процентів, яка визнається за цим позовом, дорівнює узгодженій сумі процентів у розмірі 6127,50 грн., оскільки він не виконав вчасно платіж за договором і не має права вимагати застосування зниженої процентної ставки.
За умовами договору строк кредитування встановлений до 06.09.2021 включно. Зі спливом цього строку, тобто - з 07.09.2021 він був зобов`язаний повернути позивачу всю заборгованість за договором, оскільки це прямо визначено в самому договорі.
Зазначає про хибність доводів позивача щодо так званої автопролонгації строку користування кредитом відповідно п.4.3 договору. Договір № 4585900 від 07.08.2021 є договором про надання споживчого кредиту, який підпадає під регулювання Закону України «Про споживче кредитування». При підписанні Паспорту кредиту та кредитного договору між сторонами була узгоджена загальна вартість кредиту для споживача (16877,50 грн.) та строк виконання зобов`язання (30 днів, до 06.09.2021). При укладенні кредитного договору не були погоджені нові строки дій кредитного договору, як того вимагає закон. Тому, у позивача відсутні підстави нараховувати проценти за договором споживчого кредиту поза межами строку кредитування.
Щодо частини позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних: інфляційні втрати нараховані позивачем на підставі ст.625 ЦК України за період з грудня 2021 року по червень 2023 року. Починаючи з 24.02.2022 року позивач не мав права нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Оскільки початком нарахування позивачем втрат від інфляції є грудень 2021 року, такі втрати мають бути нараховані з грудня 2021 по лютий 2022. Індекс інфляції за грудень 2021 - 100.6, за січень 2022 - 101.3, за лютий 2022 - 101.6. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить: 100.6 % * 101.3 % * 101.6 % = 103,538 %. Таким чином: 10750 грн. * 103,538 % = 11130,34 грн. Сума втрат від інфляції: 11130,34 грн. - 10750 грн = 380,34 грн. Датою початку нарахування 3 % річних в позовній заяві зазначено 06.12.2021. Розмір 3 % річних за період з 06.12.2021 по 23.02.2022 (80 днів) становить: 10750 грн. * 3 % * 80 днів / 365 днів = 70,68 грн. Вказані суми ним визнаються.
Загальний розмір позовних вимог, які визнає, становить 17328,52 грн., з яких: основний борг: 10750 грн.; проценти: 6127,50 грн.; втрати від інфляції: 380,34 грн.; 3 % річних: 70,68 грн.
Витрати позивача зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу прохав стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Прохав відмовити в задоволенні позову в тій частині, яка ним не визнається, розгляд справи провести без його участі.
27.04.2026 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Столітній М.М. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості Товариством надано розрахунок заборгованості по кредитному договору.
Нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги законодавства та на підставі умов кредитного договору. Сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Щодо інфляції та 3% річних: позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляції цих нарахувань та процентів річних до повного виконання.
Прохали позов задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, проти винесення заочного рішення не заперечують.
27.04.2026 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Столітній М.М. з заявою, в якій посилалися на те, що Рішенням № 251124/1 від 25.11.2024 року змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Прохали здійснити заміну найменування позивача на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
19.05.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 11.06.2026 року.
02.06.2026 року до суду звернувся відповідач з запереченнями на відповідь на відзив, в яких посилався на те, що майже весь текст відзиву на позовну заяву стосується правомірності укладення кредитного договору в електронній формі, підтвердження факту отримання грошових коштів у кредит, правомірності застосування процентної ставки в розмірі 1,9 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, правомірності укладення договору факторингу, наявності інформації в реєстрі боржників. Вказані обставини ним не заперечуються. Натомість, питанням нарахування сум за ст.625 ЦК України та пролонгації договору, у відповіді на відзив не наведено жодного належного обґрунтування заперечень проти його доводів.
У відзиві ним не ставилась під сумнів наявність такого права, оскільки воно прямо передбачено ст.625 ЦК України. Він акцентував увагу на тому, що таке право обмежено приписами п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на час дії воєнного стану. Він навів розрахунок 3 % річних та втрат від інфляції за період до 23.02.2022 року включно, які визнав. Жодного пояснення щодо нарахування 3 % річних та сум втрат від інфляції після 23.02.2022 року (з урахуванням п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) позивачем у відповіді на відзив не наведено.
Оминув своєю увагою представник позивача й питання однозначного узгодження між сторонами кредитного договору строку кредитування (30 днів), який був визначений як в п.1.4 договору, так і в «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Жодного слова у відповіді на відзив не зазначено про узгоджені сторонами кредитного договору наслідки невиконання (несвоєчасного виконання) умов договору, до яких не віднесено можливість здійснення нарахування відсотків поза межами встановленого строку кредитування.
Жодного заперечення проти доводів відносно так званої «автопролонгації» строку користування кредитом представником позивача у відповіді на відзив не надано.
Прохав зменшити стягувані з нього витрати на правову допомогу адвоката (з урахуванням їх стягнення пропорційно до суми задоволених позовних вимог), через їх неспівмірність фактично наданій правовій допомозі, розгляд справи провести без його участі.
11.06.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи без участі представника.
11.06.2026 року в судове засідання відповідач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився відповідач - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 22.12.2023 року.
07.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №4585900, згідно умов якого сума кредиту складає 10750 грн., строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1,9% в день, знижена процентна ставка 1,425% в день.
Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «С674384».
Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора «С674384».
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в загальній сумі 10750 грн., що не заперечується сторонами.
03.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 03-05/2022.
Згідно копії реєстру боржників від 03.05.2022 року до Договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2022 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4585900 від 07.08.2021 року на загальну суму 35260 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10750 грн.; заборгованість за відсотками - 24510 грн.
Згідно копії Розрахунку заборгованості за договором № 4585900 від 07.08.2021 року ТОВ «Авентус Україна» станом на 02.05.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 35260 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10750 грн.; заборгованість за відсотками - 24510 грн.
Також, позивачем надано розрахунок інфляційних втрат на суму 11177,42 грн. та розрахунок 3% річних на суму 2150,38 грн.
Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатив.
Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.
В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».
Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.
У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження договірних відносин між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 є належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання між сторонами договору про надання споживчого кредиту № 4585900 від 07.08.2021 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Як встановлено судом, відповідач, уклавши 07.08.2021 року з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту № 4585900, отримав кредит в загальному розмірі 10750 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, що не заперечується сторонами.
В подальшому, згідно укладеного договору факторингу право вимоги за договором № 4585900 від 07.08.2021 року перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту: згідно розрахунку заборгованості відповідач тіло кредиту не повертав, отже заборгованість за основною сумою боргу складає 10750 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками:
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у Постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (п. 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п.6.19).
Таким чином, розмір відсотків за 30 днів користування кредитом в сумі 10750 грн. за період з 07.08.2021 року до 07.09.2021 року за процентною ставкою 1,9% в день складає в розмірі 6127,50 грн. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом саме в розмірі 6127,50 грн.
Позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України, тому нараховані відсотки за понадстрокове користування кредитом не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають стягненню з відповідача.
При цьому, суд зазначає, що пролонгація строку кредитування, на яку вказує позивач, не дає можливості позичальнику користуватися кредитними коштами, а лише дає можливість кредитору нараховувати відсотки необмежену кількість часу, що безумовно призводить до дисбалансу договірних відносин.
Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних:
Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно наданого позивачем розрахунку за період з 06.12.2021 року по 18.12.2023 року сума 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання 742 днів складає 2150,38 грн., сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань складає 11177,42 грн.
Суд погоджується з позивачем про стягнення з відповідача штрафних санкції, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором.
Однак, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту сума 10750 грн., то нарахування 3% річних та інфляційних втрат має вираховуватись саме з вказаної суми.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 70,68 грн. та інфляційні втрати в сумі 380,34 грн., які вираховувались відповідно п.18 Прикінцевих положень ЦК України за період з 06.12.2021 року до 23.02.2022 року включно (80 днів) з урахуванням суми боргу 10750 грн.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає в розмірі 17328,52 грн., яка складається з: 10750 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6127,50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; інфляційні втрати - 380,34 грн.; 3% річних - 70,68 грн.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).
Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.
Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 48587,80 грн. задоволено вимоги на суму 17328,52 грн., тобто на 35,66 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 765,69 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»; копію звіту від 18.12.2023 року про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року; копію рахунку на оплату №1712/18/12 від 18.12.2023 року на суму 10000 грн.; копію платіжної інструкції від 19.12.2023 року №2176 на суму 10000 грн.; копію ордеру на надання правничої допомоги від 18.12.2023 року; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 від 18.09.2020 року на ім`я Столітній М.М.
Так, згідно копії звіту від 18.12.2023 року про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року сторонами визначено види виконаних робіт (наданих послуг) та їх вартість: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви; складання позовної заяви; подання позовної заяви до суду на суму 10000 грн.
Таким чином, позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 10000 грн.
Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 48587,80 грн. задоволено вимоги на суму 17328,52 грн., тобто на 35,66 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 3566 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4585900 від 07.08.2021 року в розмірі 17328,52 грн. (сімнадцять тисяч триста двадцять вісім гривень 52 копійки), яка складається з: 10750 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6127,50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; інфляційні втрати - 380,34 грн.; 3% річних - 70,68 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 765,69 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3566 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 19 червня 2026 року.

Суддя:         С.М. Телегуз