ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/3427/25
Номер провадження 22-ц/818/1672/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» на заочне рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року в складі судді Рубіжного С.О. по справі № 639/3427/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Позовна заява мотивована тим, що 03 лютого 2022 року ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» в електронній формі за допомогою вебсайту шляхом підписання одноразовим ідентифікатором було укладено договір № 2593522098-604850 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 
За умовами кредитного договору ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 9300,00 грн, початковий строк кредитування становить 28 днів, відсоткова ставка становить 0,66 % на добу за початковий строк кредитування, сума кредиту та нараховані відсотки за початковий строк користування позикою становить 11 018,64 грн. 
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказав в особистому кабінеті.
У подальшому згідно п. 3.6, 3.7 кредитного договору строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 03 березня 2022 року до 31 травня 2022 року зі ставкою 2,2 % на добу.
Станом на 20 травня 2025 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 9300,00 грн тіла кредиту, 20 132,64 грн відсотків за користування позикою, а всього 29 432,64 грн. 
Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2593522098-604850 від 03 лютого 2022 року в розмірі 29 432,64 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Заочним рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року позов ТОВ «Кошельок» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 2593522098 від 03 лютого 2022 року в сумі 11 018,64 грн, яка складається з: суми заборгованості по тілу кредиту – 9 300,00 грн; заборгованості по відсоткам – 1 718,64 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 906,95 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 744,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9300,00 грн, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача. Разом із тим, проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню і стягненню лише у межах погодженого сторонами строку кредитування – 28 днів.
На вказане судове рішення 28 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Кошельок» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 № 2593522098-604850 від 03 лютого 2022 року в розмірі 29 432,64 грн, що складається з заборгованості за сумою кредиту 9300,00 грн та за відсотками за користування позикою 20 132,64 грн; вирішити питання щодо судового збору і витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував зміст пунктів 3.6. – 3.8 договору, якими сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, що має наслідком подовження строку користування кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 % річних, що становить 2.2 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Таким чином, сторони договору погодили продовження строку користування кредитом до 118 днів з моменту укладення договору (28 днів плюс 90 днів). Оскільки до спливу Лояльного періоду у 28 днів відповідач не повернув кредит та навіть не сплатив проценти за користування кредитом, тобто продовжив користуватися кредитом, то строк договору було продовжено. Відповідна умова договору була обов`язковою для сторін і правомірною в розумінні статті 204 ЦК України, оскільки у справі відсутні відомості про припинення дії згаданого пункту договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку. Умови договору є чіткими і недвозначними. Вказало, що у зв`язку з поданням апеляційної скарги понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «Кошельок» на заочне рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 03 лютого 2022 року ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір № 2593522098-604850, підписаний відповідачем електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 9300,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим кредитом (а.с. 11 зворот - 16).
Пунктом 1.3.2 договору визначено, що проценти за користування кредитом: 1718,67 грн, які нараховуються за ставкою 0,66 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно пунктів 1.3.3, 1.3.3.1 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду
Згідно п. 2.1 договору кредит надається строком на 28 діб (далі - «Лояльний період»), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
У п. 2.2 договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1 договору строк лояльного періоду може продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. 
Згідно пункту 2.3. договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору. 
Пунктом 2.4 передбачено, що кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці.
Згідно п. 3.5 договору сторони погодили, що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановлении? п.2.1 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 2 (два) відсотки від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.3.4 Договору скасовуються з моменту початку і?х застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 2,2% (два цілих два десятка процента) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 0.66% розповсюджуються на весь період користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 Договору.
У пункті 3.6. договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Лояльного Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні 212 ст. ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на наступних умовах:
3.7. Зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду.
3.8. З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним.
Згідно п. 3.9 договору з наступного дня після закінчення Лояльного періоду у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу Україн, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю сплачувати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми.
Відповідні умови кредитування викладені також у паспорті споживчого кредиту до договору № 2593522098-604850 від 03 лютого 2022 року (а.с. 10-11).
Додатком № 1 до договору є графік розрахунків, згідно якого кредит мав бути повернутий до 02 березня 2022 року, проценти становлять 1718,64 грн (а.с. 17).
На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу позивачем надано копію листа АТ «Таскомбанк» від 18 листопада 2024 року № 35061/47.1. про те, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам Банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 03 лютого 2022 року об 11:05:24 на картку отримувача НОМЕР_2 перераховано 9300,00 грн, TSL_ID 766365, код авторизації 228960, відправник ТОВ «Кошельок», а також повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» про те, що 03 лютого 2022 року через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» було проведено успішне зарахування на картку клієнта: 03 лютого 2022 року об 11:05:27 сума 9300,00 грн, номер карти НОМЕР_2 , order ID транзакції b8942c4e-5a6c-4e94-9758-61fb9ad43e14, опис замовлення - Видача кредитних коштів, Договор займа №2593522098-604850 (а.с. 22, 23).
З листа АТ КБ «Приватбанк» від 17 вересня 2025 року вбачається, що банк підтвердив емітування картки № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , а також надав виписку по рахунку, якою підтверджується зарахування 03 лютого 2022 року переказу в сумі 9300,00 грн. (а.с. 64).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Кошельок», у ОСОБА_1 перед ним існує непогашена у заборгованість розмірі 29 432,64 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 9300,00 грн; заборгованості за відсотками за користування позикою – 20 132,64 грн, з яких 1718,64 грн нараховано в межах Лояльного періоду, 18 414,00 грн нараховано за продовжений строк користування позикою (з 03 березня до 31 травня 2022 року) (а.с. 18-19).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору № 2593522098-604850 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Кошельок» 03 лютого 2022 року, вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідачем не надано доказів на спростування фактів укладення договору, отримання кредитних коштів у розмірі 9300,00 грн та неповернення кредиту.
З доводів апеляційної скарги ТОВ «Кошельок» вбачається, що позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні процентів за користування позикою у розмірі 18 414,00 грн, що нараховані у період з 03 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, тобто протягом 90 днів після закінчення Лояльного періоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Кошельок» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції правильно вказав, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Як вбачається із умов кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 9300,00 грн. Кредит надається строком на 28 діб (п. 2.1 договору). Згідно графіку платежів, який є додатком № 1 до договору, дата повернення кредиту - 02 березня 2022 року, проценти за користування кредитом 1718,64 грн, загальна вартість кредиту 11 018,64 грн (а.с. 17).
Отже, строк кредитування за договором був погоджений сторонами та становив 28 днів. У подальшому сторони не укладали угод про продовження строку дії договору і не погоджували новий строк кредитування. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.
За даних обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, що нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Кошельок» щодо продовження строку кредитування до 118 днів (28 днів та 90 днів) на підставі п. 3.6 договору у зв`язку з продовженням користування кредитом позичальником колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Так, згідно п. 3.6 -3.8 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду; з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 % річних, що становить 2,2 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на час закінчення лояльного періоду - 02 березня 2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту дійсно не виконав.
Проте неповернення кредиту у визначений договором строк – до 02 березня 2022 року, свідчить не про продовження строку договору, як це зазначено в п. 3.6 договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.
Як наслідок, п. 3.8 договору визначено відповідну процентну ставку 2,2 % в день від фактичного залишку користування кредитом у межах нового строку кредиту, якщо після закінчення лояльного періоду позичальник продовжує користуватися кредитними коштами.
Крім того, згідно п. 3.9 договору з наступного дня після закінчення лояльного періоду у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.
Зі змісту вказаних положень договору вбачається, що зазначені проценти договір пов`язує з неповерненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи споживчий характер правовідносин, апеляційний суд виходить із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача відсотків, нарахованих за межами строку кредитування, що визначений в п. 2.1 договору, оскільки підставою для їх нарахування фактично є неналежне виконання позичальником умов договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений п. 2.1 договору строк, що має наслідком відповідальність, визначену ст. 625 ЦК України, а не право нараховувати відсотки на підставі ст. 1048 ЦК України.
Суд першої інстанції в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.
У частині задоволення позову судове рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
Апеляційну скаргу ТОВ «Кошельок» залишено без задоволення, отже підстав для перерозподілу судового збору і витрат на правничу допомогу за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» залишити без задоволення.
Заочне рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
В іншій частині судове рішення не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 травня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

О. Ю. Тичкова