ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/2026/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинець Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) в особі представника адвоката – Зачепіло Зоряни Ярославівни (далі – представник позивача) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач), яким просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №023830037388 від 27.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982 року з 01.06.1991 по 15.01.1993 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 20.01.2026 року;
3) стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1331 гривень 20 копійок.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 20.01.2026 року про призначення пенсії. Заяву було передано на розгляд, за принципом екстериторіальності, до Головного правління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Рішенням №023830037388 від 27.01.2026 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії мотивуючи відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. При розгляді долучених до заяви про призначення документів, до страхового стажу не було зараховано період роботи з 01.06.1991 по 15.01.1993 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982 року, оскільки номер та дата наказу в записі на прийом на роботу дописано іншим чорнилом. З вищевказаним рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивач не згодна та вважає його таким, що суперечать нормам чинного законодавства.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
08 квітня 2026 року до суду надійшли матеріали відмовної пенсійної справи позивача.
16 квітня 2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області подано відзив на позовну заяву від 14.04.2026 року №0700-0902-8/23595, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає що 20.01.2026 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.01.2026 року та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) №023830077388 від 27.01.2026 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страховий стаж роботи. Страховий стаж позивачки становить 30 років 6 місяці 25 дні, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатській області за доданими документами не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982 року, а саме: 
- період роботи з 01.06.1991 по 15.01.1993 року оскільки номер та дата наказу в записі на прийом на роботу дописано іншим чорнилом. 
Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку. Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відповідність дій Головного управління нормам чинного законодавства, котрим врегульовані наявні спірні правовідносини, повідомляє про відсутність підстав призначити пенсію по віку у зв`язку із відсутністю достатньої кількості загального страхового стажу.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, матеріали відмовної пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2026 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. 
На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.01.2026 року та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) №023830077388 від 27.01.2026 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страховий стаж роботи.
В рішенні від 27.01.2026 року за №023830037388 вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982 року з 01.06.1991 року по 15.01.1993 року, оскільки номер та дата наказу в записі на прийняття на роботу дописано іншим чорнилом. Для підтвердження періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку. В результаті проведеної роботи страховий стаж заявниці для призначення пенсії становить 30 років 6 місяців 25 днів.
Враховуючи вищевикладені обставини прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Право на призначення пенсії за віком набуде після досягнення 63 років – 19.04.2028 року.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач через свого представника звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. (...).
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву наявність страхового стажу у період роботи з 01.06.1991 року по 15.01.1993 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982 року, оскільки номер та дата наказу в записі на прийом на роботу дописано іншими чорнилом.
У спірному рішенні зазначено, що вказаний період неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки номер та дата наказу в записі на прийом на роботу дописано іншими чорнилом.
Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 та встановлено, що в записі №11 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 20.07.1982 року у графі «на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» вказано: «наказ №3к від 17.06.91 р.».
Слід вказати, що запис про прийом на роботу ОСОБА_1 заповнені без виправлень/підтирань.
Суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а.
У розглядуваному випадку суд звертає увагу, що дописаною іншим чорнилом є тільки наказ та дата прийняття на роботу. Сам запис про наказ та дата прийняття на роботу, документ, на підставі якого здійснено цей запис, дописувань і виправлень не містять. При цьому, дописування посади та статті, на підставі якої проведено прийняття на роботу, за візуальним порівнянням здійснено тим самим почерком.
З змісту спірного рішення виявлено, що стаж зараховано частково – 30 років 6 місяців 25 днів.
Таким чином, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.06.1991 року по 15.01.1993 року згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 20.07.1982 року.
Під час прийняття спірного рішення відповідач встановив:
вік заявниці на момент звернення становив 60 років 9 місяців 2 дні.
страховий стаж – 30 років 6 місяців 25 днів.
Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 20.07.1982 року в повній мірі підтверджується період роботи з 01.06.1991 року по 15.01.1993 року.
Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування періоду роботи з 01.06.1991 року по 15.01.1993 року до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.
Права позивача порушені саме рішенням відповідача від 27.01.2026 року №023830037388 про відмову у призначенні пенсії.
За результатами розгляду справи, в межах предмету позову та на основі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що відповідач неналежно розглянув заяву позивача від 20.01.2026 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняв протиправне рішення №023830037388 від 27.01.2026 року, яким відмовив у призначенні такої пенсії.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачу пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).
В силу приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за №023830037388 від 27.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (як пенсійний орган який розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982 року з 01.06.1991 року по 15.01.1993 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 20.01.2026 року.
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн., який в силу вимог статті 139 КАС України підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №023830037388 від 27.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982 року з 01.06.1991 по 15.01.1993 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 20.01.2026 року.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець