Номер провадження: 22-ц/813/3841/26 
Справа № 507/299/25
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Коновалова В.А.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО»
представник відповідача – Комісар Олег Вікторович
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комісара Олега Вікторовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Вужиловського О.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права та зобов`язання повернути земельні ділянки,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «АСАНА-АГРО», третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками щляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права та зобов`язання повернути земельні ділянки. В обґрунтування своїх вимог вказує, що він є власником земельних ділянок площею 4.197 га для ведення сільського господарства, кадастровий номер 5123380900:01:003:0181 та площею 4.138 га кадастровий номер 5123380900:01:003:0084.
З відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо про факт прийняття державним реєстратором Зеленогірської селищної ради рішень від 24 квітня 2023 р. про державну реєстрацію за ТОВ «АСАНА-АГРО», права оренди земельних ділянок площею 4.197 га для ведення сільського господарства, кадастровий номер 5123380900:01:003:0181 та площею 4.138 га кадастровий номер 5123380900:01:003:0084.
Також, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що, нібито, право оренди ТОВ «АСАНА-АГРО» на земельні ділянки площею 4.197 га для ведення сільського господарства, кадастровий номер 5123380900:01:003:0181 та площею 4.138 га кадастровий номер 5123380900:01:003:0084 виникло на підставі договорів оренди від 13.04.2023 р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АСАНА-АГРО».
Позивач жодних договорів оренди з ТОВ «АСАНА-АГРО» не підписував та не отримував будь-якої плати за передачу землі в оренду.
Вказуючи на зазначені обставини, позивач вважає, що державна реєстрація права користування за ТОВ «АСАНА-АГРО» на його земельні ділянки площею 4.197 га для ведення сільського господарства, кадастровий номер 5123380900:01:003:0181 та площею 4.138 га кадастровий номер 5123380900:01:003:0084 була проведена безпідставно тому просить усунути перешкод у користуванні земельними ділянками щляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права та зобов`язання повернути земельні ділянки, а також стягнути судові витрати по справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 17 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «АСАНА-АГРО», третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Зеленогріська селищна рада Подільського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками щляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права та зобов`язання повернути земельні ділянки - задоволено повністю.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що з врахуванням того, що відповідач не скористався правом подати оригінали договорів щодо оренди зазначених земельних ділянок, зважаючи на те, що вказані договори оренди земельної ділянки має безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначені договори оренди земельних ділянок не підписувалися власником земельних ділянок.
Отже, такі договори оренди землі є неукладеними. Беручи до уваги викладене, доводи позивача та відсутність доказів, які б спростовували його твердження та були б подані відповіднодо ст.84 ЦПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як власник земельних ділянок, не отримував пропозицій щодо укладення договорів оренди землі, не погоджували умови таких договорів та не підписував їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договорів оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі".
Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельними ділянками за ТОВ «АСАНА-АГРО», який не ґрунтується на укладених договорах оренди землі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передачі її в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 червня 2025 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щорішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд дійшов помилкового висновку про неукладеність договорів оренди земельних ділянок виключно з підстав відсутності їх оригіналів, не надавши належної оцінки іншим доказам у справі.
При цьому судом залишено поза увагою обставини фактичного виконання сторонами умов договорів, зокрема те, що позивач отримував орендну плату за користування земельними ділянками, що підтверджується відомостями з його підписами та не заперечувалося ним у ході розгляду справи.
Представник відповідача зазначає, що у матеріалах справи наявна сукупність доказів, які підтверджують існування між сторонами орендних правовідносин, зокрема витяги з державного реєстру речових прав, правовстановлюючі документи на земельні ділянки та персональні дані позивача, що свідчить про його участь у укладенні спірних договорів.
Також наголошується, що відсутність оригіналів договорів має об`єктивний характер, оскільки вони передавались до органів поліції в межах кримінального провадження, а отже суд першої інстанції не був позбавлений можливості витребувати їх та повно і всебічно з`ясувати обставини справи.
На думку скаржника, суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував правову позицію Верховного Суду щодо неможливості визнання договору неукладеним у разі його фактичного виконання сторонами, зокрема коли орендар користується майном, а орендодавець приймає оплату.
Щодо явки сторін
Сторони належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання, однак до суду не з`явились, клопотань про відкладення не подавали, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Суд першої інстанції відмовивши у задоволенні позову зазначив, що з врахуванням того, що відповідач не скористався правом подати оригінали договорів щодо оренди зазначених земельних ділянок, зважаючи на те, що вказані договори оренди земельної ділянки має безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначені договори оренди земельних ділянок не підписувалися власником земельних ділянок.
Отже, такі договори оренди землі є неукладеними. Беручи до уваги викладене, доводи позивача та відсутність доказів, які б спростовували його твердження та були б подані відповідно до ст.84 ЦПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як власник земельних ділянок, не отримував пропозицій щодо укладення договорів оренди землі, не погоджували умови таких договорів та не підписував їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договорів оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі".
Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельними ділянками за ТОВ «АСАНА-АГРО», який не ґрунтується на укладених договорах оренди землі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передачі її в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав.
Проте з вказаними висновками апеляційний суд не погоджується та вважає за необхідне заначити наступне.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 4.197 га для ведення сільського господарства, кадастровий номер 5123380900:01:003:0181 та площею 4.138 га кадастровий номер 5123380900:01:003:0084 Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.10.2024 вбачається, що державним реєстратором Галіборщ Ганна Миколаївна на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.04.2023, індексний номер рішення 67377370, рішення від 27.04.2023, індексний номер рішення 67377642 від 27.04.2023, зареєстровано право оренди вищевказаних земельних ділянок за ТОВ «АСАНА-Агро», орендодавцем яких вказано позивача ОСОБА_1 , та підставою для реєстрації права оренди таких земельних ділянок зазначено договорів оренди землі від 13.04.2023. (а.с.12-13).
Разом з відзивом на позов відповідачем надано витяг з ДРРП від 30.01.2017 року, витяг з ДРРП від 27.04.2023 року, копію паспорта ОСОБА_1 , копію свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2015 року, копію державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.03.2006 року та копію відомостей по виплаті орендної плати за 2023-2024.
З наданих відомостей по виплаті орендної плати за 2023-2024, вбачається п.п. 35,36, в яких зазначено ОСОБА_1 , грошові кошти 20 тис. та міститься підпис. 
Також матеріали справи містять копії договорів оренди землі №0038/2023 від 13.04.2023 та №0037/2023 від 13.04.2023
Також встановлено, що у позивача відсутні примірники договорів оренди землі від 13 квітня 2023 року, за якими орендарем належних йому земельних ділянок стало ТОВ «АСАНА-АГРО», а на ухвалу про витребування доказів - договорів оренди землі, відповідач витребувані договори не надав, оскільки зазначив що вони надані працівникам поліції.
Однак відповідно до листа №4358 від 02.05.2025 зазначено, що станом на 02.05.2025 місце перебування оригіналів спірних договорів не встановлено.
Звертаючись до суду з позовом про повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації за відповідачем їх оренди, позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги тим, що він не підписував та не укладав договорів оренди землі з відповідачем, а тому вважав, що не було його волевиявлення на укладення цих договорів.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів – набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин – це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4–6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.21–6.24 постанови від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначає, що: "у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).
За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.
Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством".
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що договір оренди землі орендодавець не підписував та, відповідно, не укладав.
Водночас, стверджуючи, що договори між сторонами не укладалися та не підписувалися, суд мав врахувати, що позивач повинен був доводити не лише те, що він не підписував договори (як окремі документи), а й не укладав такі договори (тобто – тут двосторонні правочини як результат домовленості двох сторін, спрямованої на встановлення певних цивільних прав та обов`язків ), відповідно – що між сторонами не виникли правові відносини з договору оренди землі, оскільки позивач не виявляв своєї волі на укладення таких правочинів. Натомість відповідач має доводити виникнення між сторонами правовідносин з договору оренди землі, виконання такого договору сторонами внаслідок досягнення домовленості з приводу користування земельними ділянками орендодавців.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 530/130/21.
На спростування доводів ОСОБА_1 про те, що договори з ТОВ «АСАНА-АГРО» від 13.04.2023 він не укладав, відповідач надав до суду першої інстанції докази визнання позивачем факту укладення договору, зокрема такі докази: витяг з ДРРП від 30.01.2017 року, витяг з ДРРП від 27.04.2023 року, копію паспорта ОСОБА_1 , копію свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2015 року, копію державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.03.2006 року та копію відомостей по виплаті орендної плати за 2023-2024.
Матеріали справи не містять заперечень позивача про неотримання орендної плати за 2023-2024 рік від ТОВ «АСАНА-АГРО» у вигляді 20 тис. за кожну ділянку, також у позові ОСОБА_1 не зазначав що він не отримував коштів відповідно до спірних договорів.
Оскільки ОСОБА_1 отримувала від орендаря ТОВ «АСАНА-АГРО» орендну плату, фактично між сторонами виникли та існували правові відносини з договору оренди землі.
У зв`язку з наведеним висновок суду першої інстанції про неукладеність між сторонами договору оренди землі та, як наслідок, наявність підстав для повернення земельних ділянок є помилковим.
Зробивши висновок про неукладеність договорів оренди землі, врахувавши, що позивач як власник земельних ділянок не підписував такі угоди, суд першої інстанції обмежив предмет доказування у справі лише встановленням факту не підписання договорів. Такі висновки суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО», про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права та зобов`язання повернути земельні ділянки.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи скасування судового рішення, із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО» підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7492,55 грн..
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу Комісара Олега Вікторовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО» – задовольнити.
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 червня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права та зобов`язання повернути земельні ділянки.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАНА-АГРО» (ЄДРПОУ 44916739) сплачений судовий збір у розмірі 7492,55 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

В.А. Коновалова