ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9684/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9684/25 (головуючий суддя першої інстанції - Прасов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В 

Позивач 04.11.2025 року звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому просила: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови, яка викладена у листі від 03.10.2025 року у перерахунку загального страхового стажу у подвійному розмірі за період роботи у протитуберкульозному закладі - КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ЗОР з 05.05.2016 року по 17.04.2022 року відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок загального страхового стажу у подвійному розмірі за періоди роботи у протитуберкульозному закладі - КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ЗОР з 05.05.2016 року по 17.04.2022 року по день звернення до суду з цим позовом відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум з дня звернення до відповідача з заявою про відповідний перерахунок.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови, яка викладена у листі від 03.10.2025 року у перерахунку ОСОБА_1 загального страхового стажу у подвійному розмірі за період роботи у протитуберкульозному закладі - Комунальному некомерційному підприємстві «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради з 05.05.2016 року по 17.04.2022 року відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок ОСОБА_1 загального страхового стажу у подвійному розмірі за періоди роботи у протитуберкульозному закладі - Комунальному некомерційному підприємстві «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради з 05.05.2016 року по 17.04.2022 року відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум з 01.10.2025 року.
В іншій частині позовної заяви відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Отже, періоди роботи позивача з 05.05.2016 року по 16.04.2017 року та 18.04.2017 року по 17.04.2022 року зараховані обґрунтовано до загального страхового стажу відповідно до вимог статті 24 Закону №1058.
Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 01.04.2026 року по 17.04.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному. 
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 2025 року.
15.09.20525 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку та виплати пенсії з урахуванням приписів ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Пенсійний орган листом від 03.10.2025 року №17766-18287/М-02/8-0800/25 повідомив, що страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку до 01.01.2004 - на підставі документів та згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Отже, періоди роботи позивача з 05.05.2016 року по 16.04.2017 року та 18.04.2017 року по 17.04.2022 року зараховані до загального страхового стажу відповідно до вимог статті 24 Закону №1058. 
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради від 24.09.2025 року за №06/08/186 ОСОБА_1 дійсно працює в КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» ЗОР на посаді сестри медичної-анестезиста відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 05.05.2016 року (наказ від 29.04.2016 року №116/0) по теперішній час. Відпустка без збереження заробітної плати не надавалася. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного та шестирічного віку не надавалася. Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота протитуберкульозних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи подвійному розмірі, тому ОСОБА_1 має право на цю пільгу. На підставі рішення Запорізької обласної ради від 12.12.2019 року №24 та від 27.02.2020 №9 Комунальна установа «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» Запорізької обласної ради припинила свою діяльність шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради.
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.09.2025 року за №06/08/187 ОСОБА_1 працювала повний робочий день на (в) КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ЗОР і за період з 05 травня 2016 по 17 квітня 2022 сестра медична-анестезист відділення внестезіології та інтенсивної терапії що передбачена Списком №2, виконувала безпосереднє обслуговування хворих на туберкульоз.
Не погодившись з відмовою пенсійного органу у перерахунку загального страхового стажу у подвійному розмірі, позивач оскаржила таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 (у редакції Закону України №3108-IV від 17.11.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Спірним питанням у даній справі є встановлення належності займаних позивачем посад до посад, на які згідно статті 60 Закону №1788-XII поширено пільговий порядок обчислення стажу.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці, довідки Комунального некомерційного підприємства «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» від 24.09.2025 року за №06/08/187, позивач з 05 травня 2016 року по 17 квітня 2022 року працювала повний робочий день на (в) КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ЗОР (сестра медична-анестезист відділення внестезіології та інтенсивної терапії), виконувала безпосереднє обслуговування хворих на туберкульоз.
Слід зазначити, що наявні підстави для зарахування стажу роботи позивачу в подвійному розмірі з 05.05.2016 року по 16.04.2017 року та з 18.04.2017 року по 17.04.2022 року.
Відповідач не заперечує трудову діяльність позивача у вказані періоди на відповідних посадах, разом з цим, посилається на те, що періоди роботи позивача з 05.05.2016 року по 16.04.2017 року та 18.04.2017 року по 17.04.2022 року зараховано в одинарному розмірі. Заперечення стосується лише щодо зарахування відповідного стажу в подвійному розмірі. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).
Згідно пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання.
Разом з тим, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22. У вказаних рішеннях Верховний Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9684/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9684/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко