КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року № 320/37931/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої Діски А. Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати компенсації за інвалідність по захисту Батьківщини, який ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресіє, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо незабезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів, а також щодо відсутності контролю за діяльністю Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , компенсації за інвалідність по захисту Батьківщини, який брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій;
- стягнути солідарно з Міністерства оборони України та з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням 3 групи інвалідності на загальну суму у розмірі 200000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачеві не нарахована та не виплачена додаткова винагорода за його безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час його безпосереднього перебування в районах бойових дій, у період здійснення зазначених заходів. Також позивачеві не було виплачено компенсацію за інвалідність по захисту Батьківщини. Позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди на суму 100 000 грн.
ОСОБА_1 через свого представника неодноразово звертався до відповідачів щодо виплати всіх належних йому сум, однак йому не було надано жодної відповіді та не виплачено всі належні суми, у зв`язку з чим допущено протиправну бездіяльність.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).
Від Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, зокрема, що Міноборони не наділене повноваженнями щодо здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військових частин Збройних Сил України. Крім того, Міністерство оборони вказує, що позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімум, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.
До суду також надійшов відзив від в/ч НОМЕР_2 , в якому представник зазначає, що позивачу у квітні та травні 2022 року було нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 із розрахунку 100 000 грн на місяць, пропорційно часу участі у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф, та надано суду відповідні докази на підтвердження вказаних обставин.
Представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 у розмірі 100000 грн, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
2. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000 грн, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
3. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.
Ухвалою суду від 07.08.2025 запропоновано позивачу уточнити позовні вимоги до Міністерства оборони України та зобов`язано позивача надати суду письмові пояснення щодо нормативно-правового обґрунтування заявлених позовних вимог до в/ч НОМЕР_2 . Також зобов`язано в/ч НОМЕР_2 надати до суду належним чином засвідчену копію додатку 5 до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.05.2022 № 105.
Представником позивача було подано до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог до Міністерства оборони України.
Також представником позивача подано письмові пояснення, в яких зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, яка визначає питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, передбачено додаткову винагороду, яка здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до таких наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми, каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Виплати мають бути за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини є довідка, форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, яка видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Таким чином, на думку позивача, він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, виплату якої не здійснено Військовою частиною НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 15.10.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 . Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду та було витребувано у сторін додаткові докази по справі.
На виконання вимог вказаної ухвали, представником позивача надано письмові пояснення та додаткові докази по справі.
Ухвалою суду від 15.04.2026 замінено відповідача - військову частину НОМЕР_2 на правонаступника - військову частину НОМЕР_1 .
Військовою частиною НОМЕР_1 було подано до суду додаткові докази та пояснення по справі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач з 25.02.2022 по 25.11.2022 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 .
Під час служби у військовій частині НОМЕР_2 позивач отримував додаткову винагороду під час дії воєнного стану, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, зокрема, за квітень 2022 року - 60333,33 грн, за травень 2022 року - 57096,78 грн., з червня по вересень 2022 року - у розмірі 30000 грн щомісячно, а в жовтні 2022 року - 25000 грн.
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 24.11.2022 № 3474, ОСОБА_1 в період з 18.04.2022 по 12.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Попасна, Сєвєродонецького району, Луганської області (а.с. 33).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 11.08.2022 № 1859 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивач 29.04.2022 отримав травмування, а саме двокісточковий перелом гомілково-стопного суглобу (а.с. 32).
Відповідно до довідки гарнізонної ВЛК НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від 24.01.2023 № 1371, травма отримана позивачем під час поранення 29.04.2022 за ступенем тяжкості визначена як «тяжка» (а.с. 36).
Відповідно до довідки ВЛК Черкаської обласної лікарні Черкаської обласної ради № 440 від 07.06.2022, позивач потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів (а.с. 34).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.06.2022 № 78, позивач вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 08.06.2022 по 07.07.2022. 
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3499 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області у період з 19.08.2022 по 02.09.2022. Основний діагноз: М42.1 Остеохондроз, М54.2 - Цервікалгія. Посттравматична часткова невропатія ліктьового нерва на рівні правої китиці з незначним порушенням функції великого пальця, нейротрофічні порушення.
Відповідно до виписки із медичної карти №4812, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області у період з 04.11.2022 по 22.11.2022. Основний діагноз: М42.1 Остеохондроз хребта у дорослих (а.с. 38).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу у збільшеному розмірі додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) у спірний період, звернувся з цим позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися з військовою частиною НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, № 734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024 та іншими, затвердженими відповідними законами України, продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який триває на теперішній час.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якої встановлено, що військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
25.03.2022 для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 № 248/1298 та від 18.04.2022 №248/1529.
В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. При цьому, в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Крім цього, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовці, зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Наказом передбачений перелік випадків, згідно з яким не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовці, зокрема, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у пунктах 4-8, 10, які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.
З урахуванням вищезазначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, в подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 затверджено зміни до Положення №260 та внесено до цього Положення новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Згідно з п. 9 розділу XXXIV Положення №260 (в редакції Наказу МОУ від 25.01.2023 №44) накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гри. також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Пунктом 11 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення. контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем.
Отже, військовослужбовці Збройних Сил за час несення ними військової служби отримують як основне грошове забезпечення, передбачене Постановою №704, а також на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується й додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, яка може становити до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
При цьому, право на отримання такої додаткової винагороди також мають і військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, а підставою для виплати цієї додаткової винагороди за вказаних обставин слугує довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення №402, що видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, та видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем. Вказана довідка, в свою чергу, є підставою для включення військовослужбовця до наказів командирів (начальників) про виплату такої додаткової винагороди.
Тобто, нормами Постанови №168 встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини,
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають на лікуванні або у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Військовослужбовець, який дістав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, за весь час стаціонарного лікування отримує винагороду 100000 грн.
Стаття 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, (далі Статут) визначає, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402, тут і надалі в редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.
Положеннями пункту 6.35 закріплено, що у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.
Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Як вбачається судом з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 08.06.2022 № 78, позивач вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 08.06.2022 по 07.07.2022 на підставі, зокрема, довідки ВЛК Черкаської обласної лікарні Черкаської обласної ради № 440 від 07.06.2022. 
Відповідно до довідки гарнізонної ВЛК НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від 24.01.2023 № 1371, травма отримана позивачем під час поранення 29.04.2022 за ступенем тяжкості визначена як «тяжка» (а.с. 36).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що з 08.06.2022 по 07.07.2022 перебував у відпустці для лікування у зв`язку з травмою, отриманою 29.04.2022 під час виконання бойових завдань. 
В даному ж випадку, вищевказані умови, які необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди у позивача за час перебування у відпустці для лікування з 08.06.2022 по 07.07.2022 у зв`язку з травмою, отриманою 29.04.2022 під час виконання бойових завдань, позивачем дотримані.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 грн винагороди за період з 08.06.2022 по 07.07.2022 (включно) за час перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою.
Водночас, відповідачем не проведено нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за час перебування у відпустці для лікування у зв`язку з травмою у розмірі по 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць, докази зворотнього відповідачем не надані, у зв`язку з чим відповідачем було допущено протиправну бездіяльність.
Разом із тим, щодо виплати позивачу додаткової винагороди в інші періоди лікування з 19.08.2022 по 02.09.2022 та з 04.11.2022 по 22.11.2022, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується, що позивач у вказані періоди перебував на лікуванні саме після тяжкого поранення чи травми, отриманої 29.04.2022.
Так, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3499 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області у період з 19.08.2022 по 02.09.2022. Основний діагноз: М42.1 Остеохондроз, М54.2 - Цервікалгія. Посттравматична часткова невропатія ліктьового нерва на рівні правої китиці з незначним порушенням функції великого пальця, нейротрофічні порушення.
Відповідно до виписки із медичної карти №4812, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області у період з 04.11.2022 по 22.11.2022. Основний діагноз: М42.1 Остеохондроз хребта у дорослих (а.с. 38).
Водночас, суд зазначає, що нормами Постанови №168 передбачено, що умовою для нарахування додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі є саме перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач у періоди з 19.08.2022 по 02.09.2022 та з 04.11.2022 по 22.11.2022 перебував на лікуванні захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не отриманим пораненням чи травмою, контузіє, каліцтвом.
Тобто, лікування позивача відбувалось внаслідок захворювань, які не пов`язані із його травмуванням 29.04.2022 та не створювали правових підстав для нарахування та виплати йому додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн. за час перебування на лікуванні після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
З огляду на встановлені обставини справи, позивачем не доведено та не підтверджено документально, що його перебування на стаціонарних лікуваннях у медичних закладах за весь період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 , пов`язані із проходженням лікування після отриманого ним травмування 29.04.2022, а саме: наслідками консолідованого двокісточкового перелому лівої гомілки тяжкого ступеню у вигляді артрозу лівого гомілковостопного суглобу І ст., кісти таранної кістки, помірної згинально-розгинальної контрактури, больовим симптомом, помірним порушенням функції; які пов`язані із захистом Батьківщини згідно довідок ВЛК №№ 1558 та 1371.
Разом із тим, суд зазначає, що не надання до Військової частини НОМЕР_2 довідок ВЛК №№ 1558 та 1371 та відповідних рапортів про перерахунок додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн. за час його лікування, не може позбавляти права позивача на отримання збільшеної суми додаткової винагороди в розмірі до 100000грн., оскільки позивач перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення, яке було отримано позивачем 29.04.2022, за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Судом враховується, що позивач перебував у відпустці, яка надавалася відповідно до висновку ВЛК саме у зв`язку із отриманою 29.04.2022 тяжкою травмою під час захисту Батьківщини, про що свідчать довідка ВЛК від 07.06.2022 №440 та довідка Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 24.01.2023 № 1371. Позивач перебував у відпустці саме для лікування у зв`язку із лікуванням отриманої травми 29.04.2022 (відпустці за станом здоров`я), а не з інших підстав.
Згідно із пунктом 8.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає обстеженню військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до пункту 6.35. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.
За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.
Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у звільненні від службових обов`язків або у відпустці за станом здоров`я повинна бути реалізована негайно.
У разі тимчасової втрати працездатності військовослужбовцям не нараховують допомогу за лікарняними, а зберігають грошове забезпечення та виплачують додаткову винагороду на час воєнного стану.
Військовослужбовцям ЗСУ, які отримали ушкодження чи захворіли, виплачують грошове забезпечення за останніми займаними посадами за період звільнення від виконання службових обов`язків: у зв`язку з хворобою та перебуванні на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я).
На час воєнного стану включають до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тисяч гривень, військовослужбовців ЗСУ, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії. До цього періоду включають і час переміщення з одного лікарняного закладу до іншого.
Таким чином позивачу підлягає нарахуванню та виплата суми додаткової винагороди за час перебування у відпустці за станом здоров`я в розмірі до 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць, а тому не проводячи виплату за цей період додаткової грошової винагороди у належному розмірі відповідач допустив бездіяльність.
При цьому, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткової винагороди у розмірі 100000 грн задоволенню не підлягають, оскільки як зазначалось судом вище, додаткова винагорода, передбачена постановою № 168 виплачується пропорційно із розрахунку на місяць до часу перебування у відпустці за станом здоров`я. 
Відтак, враховуючи вищезазначене, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, а тому бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати такої винагороди у відповідний період є протиправною.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд звертає увагу, що стягнення з відповідача додаткової винагороди можливе лише у конкретно визначеній сумі та в разі, якщо такий розмір допомоги був нарахований, але протиправно не виплачений.
Разом з тим, відповідачем не було проведено нарахування додаткової винагороди у спірному періоді, а тому належним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Суд зазначає, що не є спірним та не заперечується сторонами, що у 2022 році позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 правонаступником якої є в/ч НОМЕР_1 .
Враховуючи те, що ухвалою суду було замінено відповідача у справі, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 грн. пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я з 08.06.2022 до 07.07.2022 (включно) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000 грн, суд зазначає наступне.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Тобто моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 16.07.2020 року у справі №822/3180/15 та від 04.03.2020 року у справі №815/2215/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88027776).
Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 року у справі №815/2215/15 зазначив, що доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.
Отже, не є достатнім лише тверджень позивача про завдання йому моральної шкоди для задоволення відповідної вимоги. Позивач обов`язково має надати суду докази наявності заподіяної йому відповідачем моральної шкоди, а також обґрунтувати її розмір та причинний зв`язок з поведінкою відповідача, оскільки у протилежному випадку існує загроза заявлення позивачами безпідставних та необґрунтованих вимог про стягнення моральної шкоди лише з посиланням на допущення відповідачем протиправної бездіяльності, та без надання доказів завдання такою бездіяльністю втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, а також пов`язаності таких втрат з діяльністю відповідача, якій надає оцінку суд в рамках конкретної справи.
Наведене, у свою чергу, суперечитиме положенням частини першої статті 77 КАС України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому суд зауважує, що згідно з частиною другою цієї ж статті на відповідача лише покладено обов`язок по доведенню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, а тому саме позивач має довести суду факт заподіяння йому моральної шкоди поведінкою відповідача.
Суд також звертає увагу позивача на положення частини першої статті 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Засади змагальності покладають на позивача обов`язок довести суду правомірність вимог, викладених у позовній заяві, зокрема, у даному випадку, щодо заподіяння моральної шкоди.
Враховуючи, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому відповідачем своєю поведінкою сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відсутні, а отже позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.
Висновки суду узгоджуються з практикою Шостого апеляційного адміністративного суду, викладеною в постанові від 17.06.2025 у справі № 200/1134/20.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 грн. пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я з 08.06.2022 до 07.07.2022 (включно).
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я з 08.06.2022 до 07.07.2022 (включно).
В іншій частині адміністративного позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.