ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/23230/24	Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/318/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Фільварочної Ольги Борисівни на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 січня 2025 року, ухвалене суддею Братасюком В.М. у цивільній справі №607/23230/24 за позовом комунального підприємства теплових мереж “Тернопільміськтеплокомуненерго” Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, 
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2024 року комунальне підприємство теплових мереж “Тернопільміськтеплокомуненерго” Тернопільської міської ради (далі — КП “Тернопільміськтеплокомуненерго”) звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення, послуги постачання теплової енергії та постачання гарячої води у сумі 95121,91 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що КП “Тернопільміськтеплокомуненерго” здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла за адресою: АДРЕСА_1 , яке займає ОСОБА_1 та його сім`я.
Однак, передбачених законом обов`язків щодо оплати за ці послуги відповідачі належно не виконують, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 1 лютого 2016 року по 1 жовтня 2024 року у сумі 95121,91 грн за послуги з централізованого опалення (з 1 лютого 2016 року по 30 листопада 2021 року), за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з 1 грудня 2021 року по 1 жовтня 2024 року). 
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 січня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії в сумі 95121,91 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» суму сплаченого судового збору в рівних частках у розмірі по 1009,33 грн з кожного. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Фільварочна О.Б. просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 січня 2025 року змінити та стягнути з ОСОБА_1 23780,48 грн за послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії за період з 1 лютого 2016 року по 1 жовтня 2024 року, а в іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки суд першої інстанції безпідставно стягнув із відповідачів солідарно заборгованість у сумі 95 121 грн 91 коп, оскільки ОСОБА_1 є власником лише 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою ОСОБА_1 не проживає, із 13 травня 2024 року перебуває за кордоном, а до цього постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . З іншими відповідачами він не проживає, спільним побутом та взаємними правами чи обов`язками з ними не пов`язаний, а з ОСОБА_3 взагалі незнайомий. Посилаючись на статтю 360 ЦК України, зазначає, що співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. У зв`язку з цим вважає, що у разі належності квартири кільком особам позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги мають бути заявлені до кожного співвласника у розмірі, який відповідає його частці у праві власності.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи.
Відповідно до довідки КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 25 вересня 2024 року про осіб зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою значаться ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення тепловою енергією зазначеного житла, яке займають відповідачі. Зокрема, на ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для проведення нарахування та оплати послуг.
З 01 грудня 2021 року відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1105 від 1 грудня 2021 року у Тернополі впроваджено двоставковий тариф на послугу постачання теплової енергії. Отже, за період з 1 лютого 2016 року по 30 листопада 2021 року надавалися послуги за назвою з централізованого опалення, а з 1 грудня 2021 року по 1 жовтня 2024 надавалися послуги за назвою з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Як вбачається із виписки з особового рахунку (о/р № НОМЕР_1 ) про заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води наданої КПТМ «ТМТКЕ» від 9 жовтня 2024 року, відповідачі не проводили належну оплату за послуги з централізованого опалення, спожиту теплову енергію, внаслідок чого за період з 1 лютого 2016 року до 1 жовтня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 95121,91 грн.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;
Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказаний правовий висновок є незмінним.
Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що відповідачі своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води.
З огляду на викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що незважаючи на відсутність письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами у справі фактично склалися саме такі договірні правовідносини, оскільки КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» фактично надано такі житлово-комунальні послуги та підтверджено відповідними доказами їх вартість, а тому відповідачі, як споживачі таких послуг, зобов`язані їх оплачувати.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є власником лише 1/4 частки квартири, а тому з нього може бути стягнуто лише 23 780,48 грн заборгованості, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Так, положення статті 360 ЦК України регулюють обов`язок співвласника брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до своєї частки. 
Разом з тим, спір у цій справі виник між виконавцем житлово-комунальних послуг та особами, які є споживачами таких послуг, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню не лише загальні положення цивільного законодавства про спільну часткову власність, а й спеціальні норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати. 
Спір у цій справі виник між виконавцем житлово-комунальних послуг та особами, зареєстрованими у спірному житлі, до яких позивач звернувся до суду як до споживачів таких послуг. Оскільки ОСОБА_1 надав відомості про належність йому лише 1/4 частки у праві власності виключно щодо себе, а відомості про інших співвласників квартири та розмір належних їм часток у матеріалах справи відсутні, суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості окремо за частками співвласників.
Отже, сама по собі наявність у ОСОБА_1 лише 1/4 частки у праві власності на квартиру не виключає можливості покладення на нього солідарного обов`язку з оплати наданих послуг, якщо він є особою, яка зареєстрована у спірному житлі та користується послугами нарівні з іншими відповідачами.
Долучена до апеляційної скарги ОСОБА_1 довідка від 10 жовтня 2025 року №484/08, видана Кобзарівським старостинським округом про проживання за іншою адресою, не може бути визнана достатнім та беззаперечним доказом його не проживання у спірній квартирі протягом усього періоду, за який заявлено заборгованість, оскільки така довідка не містить конкретно визначеного періоду проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а лише вказує, що він проживав там без реєстрації включно до 13 травня 2024 року. 
Отже, зі змісту цієї довідки неможливо встановити, з якої саме дати ОСОБА_1 проживав за іншою адресою, а відтак і зробити висновок про його непроживання у спірному житлі протягом усього періоду виникнення заборгованості.
Слід також зазначити, що сам по собі факт проживання особи в іншому місці не звільняє її від обов`язку з оплати послуг, якщо вона залишається зареєстрованою у спірному житлі. Крім того, наведені в апеляційній скарзі обставини про проживання ОСОБА_1 за іншою адресою без реєстрації та його перебування за кордоном з 13 травня 2024 року не спростовують того, що протягом спірного періоду він був зареєстрований у квартирі, щодо якої надавалися послуги та нараховувалась заборгованість.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежність поданої позивачем довідки щодо осіб, зареєстрованих у спірному житлі, оскільки ОСОБА_1 не подав належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені у цій довідці відомості. Подані ним документи не підтверджують відсутності реєстрації у спірній квартирі в період виникнення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про відсутність письмового договору та доказів набрання чинності публічним договором за період до 31 жовтня 2021 року також не є підставою для зміни чи скасування рішення суду. Як уже зазначалося вище, відсутність письмового договору сама по собі не звільняє споживача від обов`язку оплачувати фактично отримані житлово-комунальні послуги. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Фільварочної Ольги Борисівни — залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 січня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 квітня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Костів О.З.

Храпак Н.М.