Справа №:755/18755/25
Провадження №: 2/755/111/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з січня 2016 року по 30 червня 2025 року, за постачання гарячої води за період з серпня 2017 року по 30 червня 2025 року, та за послуги з абонентського обслуговування за період з листопада 2021 року по 30 червня 2025 року у розмірі 72 060,53 грн, з яких: заборгованість з централізованого опалення становить - 38 369,91 грн, заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання - 31 446,34 грн, заборгованість з абонентського обслуговування - 2 244,28 грн, а також інфляційну складову боргу в розмірі 11 591,38 грн, 3 (три) % річних у розмірі 3 454,51 грн та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі до квартири АДРЕСА_2 , як теплопостачальною організацією з 01 липня 2014 року здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Споживачем за вказаною адресою є ОСОБА_1 
23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).
Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання. Фактом приєднання споживачів до умов індивідуального договору є факт отримання відповідних послуг.
Отже, враховуючи положення статей 7, 8, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та пункту 12 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 та враховуючи, що відповідачі є споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на них покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги.
Однак, з січня 2016 року відповідач своєчасно не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, з серпня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, та з листопада 2021 року за послуги абонентського обслуговування в результаті чого станом на 30 червня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 72 060,53 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 38 369,91 грн, заборгованість зі сплати послуг за постачання гарячої води - 31 446,34 грн, та заборгованість з послуг абонентського обслуговування - 2 244,28 грн.
Також, оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних, що є особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.
У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити.
У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
30 вересня 2025 року (вхід. від 01 жовтня 2025 року № 58874) через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання про відмову у відкритті провадження в цивільній справі № 755/18755/25, у зв`язку з тим, що остання не є власником нерухомого майна (квартири) розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
06 жовтня 2025 року у порядку досудової підготовки справи судом, на підставі частини восьмої статті 187 ЦПК України, отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання про витребування доказів, сторонам роз`яснено їх процесуальні права та встановлено процесуальні строки.
07 жовтня 2025 року (вхід. від 08 жовтня 2025 року № 60625) через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» - Серенкова Д.Ю. до суду надійшли заперечення на клопотання відповідача ОСОБА_1 про відмову у відкритті провадження у справі.
11 жовтня 2025 року (вхід. від 13 жовтня 2025 року № 61521) відповідач ОСОБА_1 подала до суду клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати у позивача докази підтвердження надання тепла та гарячої води в квартиру АДРЕСА_4 з посиланням на показники теплолічильників (в Гекакалоріях) та лічильника гарячої води, а також підтвердження того, за ким зареєстровані прилади обліку тепла та гарячої води.
11 жовтня 2025 року (вхід. від 13 жовтня 2025 року № 61523) відповідач ОСОБА_1 також подала до суду клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати у позивача підтвердження проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_3 , за кожен день заявлених вимог, а не тільки станом на дату звернення позивача до суду.
11 жовтня 2025 року (вхід. від 13 жовтня 2025 року № 61524) до суду від відповідача ОСОБА_1 також надійшло клопотання про витребування доказів, у якому відповідач просила витребувати у позивача завірену копію підписаного власником квартири та уповноваженою особою позивача договору про надання тепла та гарячої води саме в квартиру АДРЕСА_4 .
15 жовтня 2025 року (вхід. від 16 жовтня 2025 року № 62650, повторно доставлено засобами поштового зв`язку 16 жовтня 2025 року, вхід. № 62618) представник ТОВ «Євро-Реконструкція» - Серенков Д.Ю., подав до суду письмові заперечення на заяви ОСОБА_1 про витребування доказів.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року у задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.
16 жовтня 2025 року (вхід. № 62636, передано судді Хромовій О.О. 27 жовтня 2025 року) до суду від ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшло клопотання про залучення співвідповідача у справі. Просило залучити до участі у справі, в якості солідарного співвідповідача власника квартири 
АДРЕСА_4 - ОСОБА_2 , та встановити необхідні для розгляду справи відомості про ОСОБА_2 
22 жовтня 2025 року (вхід. № 63941) відповідач ОСОБА_1 подала до суду клопотання про виклик свідків.
15 жовтня 2025 року (вхід. від 16 жовтня 2025 року № 62703) та 19 жовтня 2025 року (вхід. від
20 жовтня 2025 року № 63404) відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (заяви передано судді
Хромовій О.О. 27 жовтня 2025 року).
04 листопада 2025 року (вхід. від 05 листопада 2025 року № 67158, 67159) відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування загального строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 12 березня 2017 року, та про застосування спеціального строку позовної давності до вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період до 12 березня 2019 року.
04 листопада 2025 року (вхід. від 05 листопада 2025 року № 67165) через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про продовження строків на надання доказів у справі.
04 листопада 2025 року (вхід. від 05 листопада 2025 року № 67299) відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що
20 жовтня 2025 року копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками, що направлялись відповідачу, отримав власник квартири, а вже 21 жовтня 2025 року останній передав зазначені судові документи безпосередньо відповідачу, а тому відзив подано в межах строку встановленого в ухвалі суду про відкриття провадження у справі.
Відповідач зазначає, що позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували факт надання останнім послуг саме відповідачу ОСОБА_1 , а обгрунтування позовних вимог та розрахунки заборгованості грунтуються лише на припущеннях позивача. Порушуючи статтю 5 Закоу України «Про захист персональних даних» відповідач отримав персональні дані відповідача ОСОБА_1 (дані ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП, нарахування «боргу»), які остання ніколи не надавала ТОВ «Євро-Реконструкція», як і дозволу на обробку та використання таких даних в своїй господарській діяльності. Також, позивач своїми діями фактично примушує відповідача до отримання послуг та до їх оплати без наявності відповідних правових підстав, що грубо порушує норми Закону України «Про захист прав споживачів».
13 червня 2014 року відповідач ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, в пункті 10 якого зазначено, що у вказаній квартирі відсутнє підключення до централізованого опалення та гарячого водопостачання. З моменту придбання квартири і до сьогоднішнього дня для опалення використовувались електричні конвектори, інверторний кондиціонер, а для нагріву води - електричний бойлер, який був наявний на момент придбання квартири. Відповідач самостійно не вчиняла дії спрямованих на підключення до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, оскільки на це потрібна згода інших співвласників будинку, якої не було. Причини та обставини за яких попередніми власниками здійснено відключення квартири від мереж відповідачу не відомі, і остання не може нести жодної юридичної відповідальності за дії попередніх власників квартири. Позивачем огляд квартири здійснено не було, технічну можливість отримання відповідачем послуг не перевірено. Також, позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів, які б підтверджували укладення колективного договору зі співвласниками/споживачами послуг будинку АДРЕСА_1 , або укладення договору з окремими споживачами послуг.
Водночас, вказує на неналежність відповідача у справі, оскільки на початку грудня 2018 року ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_2 , і відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, новим власником зазначеної квартири є ОСОБА_2 , який несе відповідальність за утримання свого майна та оплату послуг. З 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 на підставі договору найму (оренди) житлової кімнати укладеного з ОСОБА_2 , орендує та відповідно проживає в одній житловій кімнаті площею 14 м. кв. В договорі найму (оренди) зазначено, що в квартирі відсутнє підключення до мереж гарячого водопостачання та теплопостачання, а власник самостійно надає наймачу послуги з опалення через електрообігрівач, та підігріву гарячої води через бойлер. Також, умовами договору наймачу заборонено сплачувати за житлово-комунальні послуги будь-яким третім особам та самостійно підключатися до мереж.
Відповідач добросовісно виконувала свій обов`язок з оплати опалення та гарячої води безпосередньо підприємству, яке надає послуги з електропостачання, та власнику квартири, як це було встановлено договором найму. Оплата відбувалась за спожиту електроенергію, що використовувалась для роботи бойлера та електрообігрівачів. Платежі на оплату електроенергії є підвищеними внаслідок щомісячного використання бойлера для нагріву гарячої води та сезонним витратам на опалення /самостійне теплопостачання в двокімнатній квартирі площею 46 м. кв. з використанням інверторного та обігрівачу конверторного типу. Відповідач не має боргу за опалення та гарячу воду.
Крім того, з огляду на відсутність укладених між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_1 договірних зобов`язань, та не доведенням факту надання послуг, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних також задоволенню не підлягають.
Відповідач також просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період, який перевищує три роки.
На підставі викладеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
04 листопада 2025 року відповідно до вимог частини шостої статті 187 ЦПК України судом направлено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання особи ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про виклик свідків відмовлено.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2025 року клопотання ТОВ «Євро-Реконструкція» про залучення співвідповідача у справі задоволено частково, залучено до складу учасників справи ОСОБА_2 , адреса належного на праві власності нерухомого майна: АДРЕСА_3 , як співвідповідача, у задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено. 
Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2025 року, у зв`язку із залученням співвідповідача, позовну заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали.
07 листопада 2025 року (вхід. № 67871) до суду надійшла зустрічна позовна заява
 ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про заборону вчинення дій та зобов`язання вчинити дії (подано засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 04 листопада 2025 року).
10 листопада 2025 року (вхід. від 11 листопада 2025 року, № 68641) відповідач ОСОБА_1 подала до суду клопотання, у якому просила зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» надати суду та сторонам у справі уточнену позовну заяву з окремими вимогами до сторін справи та їх обґрунтуванням і доказами.
11 листопада 2025 року (вхід. від 12 листопада 2025 року № 68800) відповідач ОСОБА_1 подала до суду клопотання, у якому просила зобов`язати позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» надати до суду та сторонам у справі уточнений позов та докази, якими підтверджується проживання ОСОБА_1 саме у квартирі АДРЕСА_5 (така адреса зазначена у клопотанні). 
12 листопада 2025 року (вхід. № 68953) до суду від ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_4 обліковується як така, що не обладнана індивідуальним (розподільним) засобом обліку теплової енергії, однак обліковується як така, що обладнана загальнобудинковим (комерційним) засобом обліку теплової енергії Multical 602 заводський № 78648120/НВ/18, з 14 грудня 2018 року по закінчення спірного періоду - 30 червня 2025 року. За період з 14 грудня 2018 року по 30 червня 2025 року нарахування коштів за послугу з постачання теплової енергії здійснювалось на підставі показників загальнобудинкового (комерційного) засобу обліку теплової енергії Multical 602 заводський № 78648120/НВ/18 пропорційно опалювальної площі квартири. Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Також, квартира АДРЕСА_4 обліковується як така, що не обладнана індивідуальним (розподільним) засобом обліку гарячої води, однак обліковується як така, що у період з 01 червня 2020 року по 06 квітня 2022 року обладнана загальнобудинковим (комерційним) засобом обліку гарячої води із заводським № НОМЕР_1 , а в період з 06 квітня 2022 року по 30 червня
2025 року - загальнобудинковим (комерційним) засобом обліку гарячої води із заводським № 9250407. Водночас, з лютого 2022 року відповідачу нараховується плата за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.
Отже, відключення квартири від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє споживачів від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії, в тому числі на забезпечення функціонування гарячого водопостачання на задоволення загальнобудинкових потреб.
Крім того, від відповідача чи інших осіб до ТОВ «Євро-Реконструкція» не находило жодних звернень щодо відмови від комунальних послуг, та відповідно працівниками ТОВ «Євро-Реконструкція» не проводилось опломбування запірних вертилів (заглушок) у квартирі для обмеження постачання гарячої води та теплової енергії. Самовільне відключення від мереж постачання гарячої води та централізованого опалення суворо забороняється. Відключення можливе лише після комплексного дозволу, що включає технічні, економічні та юридичні аспекти, отримання дозволу від місцевої влади та згоди інших співвласників будинку. Відповідач вказує, що придбала квартиру вже відключену від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому не може нести відповідальність за дії попередніх власників, однак відповідач як новий власник квартири набуває усі права та обов`язки щодо придбаного нерухомого майна.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_3 , а тому є споживачем комунальних послуг, які надає позивач, і зобов`язана вносити оплату за отримані послуги. Заяв про не проживання в зазначеній квартирі відповідач позивачу не надсилала. Також, відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби, з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану.
Оскільки строк позовної давності спочатку було продовжено, а потім призупинено, то наслідки спливу строку позовної давності слід застосовувати до частини позовних вимог, а саме за послуги за постачання теплової енергії у період з 01 січня 2016 року по 11 березня 2017 року. 
Таким чином, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 червня 2025 року у розмірі
33 865,25 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по
30 червня 2025 року у розмірі 31 446,34 грн, заборгованість з абонентського обслуговування за період з
01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року у розмірі 2 244,28 грн, а також інфляційна складова боргу розмірі 9 285,07 грн, та 3 % річних у розмірі 2 732,26 грн, що разом становить 79 573,20 грн.
14 листопада 2025 року (вхід. від 17 листопада 2025 року № 69617) до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про відвід судді
Хромової О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Хромової О.О. визнано необгрунтованою, та передано для її вирішення в порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2025 року, заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Хромової О.О. передано для розгляду судді Гавриловій О.В.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року Гаврилової О.В., у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Хромової О.О. відмовлено, та 25 листопада 2025 року матеріали цивільної справи № 755/18755/25 передано судді Хромовій О.О. для продовження розгляду в тому ж складі суду.
19 листопада 2025 року (вхід. № 70409) до суду засобами поштового від позивача ТОВ «Євро-Реонструкція» на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху надійшла позовна заява у новій редакції, відповідно до вимог якої позивач просить: 
1.Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2016 року по 25 грудня 2018 року у розмірі 15 671,82 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по 25 грудня 2018 року у розмірі 3 120,15 грн, інфляційну складову боргу у розмір 2 090,29 грн, 3 % річних у розмірі 628,92 грн.
2.Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 26 грудня 2018 року по 30 червня 2025 року у розмірі 22 698,09 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 26 грудня 2018 року по 30 червня
2025 року у розмірі 28 326,19 грн, заборгованість з абонентського обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року у розмірі 2 244,28 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4 333,31 грн, 3 % річних у розмірі 1 031,68 грн
3.Стягнути з відповідачів судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
До заяви про усунення недоліків позивачем ТОВ «Євро-Реконструкція» долучено клопотання про витребування доказів, а саме просили витребувати: 
1) у Київського державного нотаріального архіву копію договору дарування від 26 грудня
2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 9018, щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 261960280000, номер запису про право власності 29659616, власник - ОСОБА_2 ;
2) у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. копію договору дарування від 26 грудня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 9018, щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 261960280000, номер запису про право власності 29659616, власник - ОСОБА_2 
24 листопада 2025 року (вхід. від 25 листопада 2025 року № 71608, 71611) через систему «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 подала до суду клопотання про надання копії ухвали про відкриття провадження за зустрічною позовною заявою, подану останньою.
27 листопада 2025 року (вхід. № 72017) від відповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява про надання копії позовної заяви з додатками.
02 грудня 2025 року (вхід. № 72946) до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про зобов`язання вчинити дії та заборону вчинення дій.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року продовжено розгляд цивільної справи за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року клопотання ТОВ «Євро-Реконструкція» про витребування доказів задоволено частково.
Витребувано у Київського державного нотаріального архіву з матеріалів нотаріальної справи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка Олега Анатолійовича копію договору дарування від 26 грудня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 9018, щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 261960280000, номер запису про право власності 29659616.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про заборону вчинення дій та зобов`язання вчинити дії, відмовлено.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про зобов`язання вчинити дії та заборону вчинення дій, відмовлено.
16 грудня 2025 року (вхід. № 76201) до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про стягнення грошових коштів, зобов`язання вчинити дії та заборону вчинення дій.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 січня 2026 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про стягнення грошових коштів, зобов`язання вчинити дії та заборону вчинення дій, відмовлено.
В грудні 2025 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року про відмову у прийнятті зустрічного позову.
Також, в грудні 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року про відмову у прийнятті зустрічного позову.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року про відмову у прийнятті зустрічного позову, повернуто скаржнику.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року про відмову у прийнятті зустрічного позову, - без змін.
29 квітня 2026 року матеріали цивільної справи № 755/18755/25 повернуто до Дніпровського районного суду міста Києва, та 30 квітня 2026 року передано судді Хромовій О.О.
Водночас, в період перебування матеріалів зазначеної цивільної справи на розгляді в Київському апеляційному суді на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли такі документи.
03 лютого 2026 року (вхід. від 17 лютого 2026 року № 7864) через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про повернення позовної заяви позивачу, з огляду на недотримання вимог статті 175 ЦПК України.
06 лютого 2026 року (вхід. від 19 лютого 2026 року № 8436) відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, та про застосування спеціального строку позовної давності до вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період 12 березня 2019 року. 
06 лютого 2026 року (вхід. від 19 лютого 2026 року № 8461) через систему «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву у новій редакції, в якому просить у задоволенні позовних вимог позивача до неї відмовити в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву в новій редакції містяться аналогічні обгрунтування, що і у відзиві на первісну позовну заяву. Також, відповідач просила розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження .
11 лютого 2026 року (вхід. від 23 лютого 2026 року № 9053) відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала уточнений відзив на позовну заяву у новій редакції, який за своїм змістом повторює попередньо подані відзиви, та містить вимогу щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження у присутності сторін.
26 лютого 2026 року (вхід. № 10183) на виконання ухвали суду від 08 грудня 2025 року від Київського державного нотаріального архіву надійшла копія договору дарування квартири від 26 грудня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 9018.
28 лютого 2026 року (вхід. від 11 березня 2026 року № 13157) відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала заяву про долучення додатків до відзиву на позовної заяви у новій редакції.
24 квітня 2026 року (вхід. від 07 травня 2026 року № 28345) від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про зобов`язання вчинити дії.
04 травня 2026 року (вхід. від 13 травня 2026 року № 30034) представник позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» - Кравченко О.П., через систему «Електронний суд» подала заперечення на зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2026 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про зобов`язання вчинити дії та заборону вчинення дій, відмовлено.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, а також Законом України від
09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який набув чинності з 10 грудня 2017 року. 
Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. 
Відповідно до статті 19 Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.
З копії договору купівлі-продажу від 13 червня 2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 4475, вбачається, що ОСОБА_1 прийняла у власність належну ОСОБА_3 на праві власності квартиру АДРЕСА_4 , що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 30,30 кв. м, загальною площею 46,50 кв. м. ОСОБА_1 набула право власності на зазначену квартиру з моменту державної реєстрації цього договору.
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 06 жовтня 2025 року
№ 1860385, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24 червня 2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
З копії договору дарування від 26 грудня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 9018, вбачається, що ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з двох жилих кімнат, жилою площею 30,30 кв. м, загальною площею 46,50 кв. м.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 26 грудня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 9018.
Згідно з відомостей Електронного реєстру територіальної громади міста Києва ОСОБА_2 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , не значиться.
В матеріалах справи також міститься надана відповідачем ОСОБА_1 копія договору оренди (найму) житлової кімнати від 26 грудня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надав для проживання ОСОБА_1 кімнату житловою площею 14 кв. м, що розташована в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Також, умовами договору ОСОБА_2 надав дозвіл ОСОБА_1 мати зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Отже, відповідач ОСОБА_1 у період з 13 червня 2014 року по 26 грудня 2018 року була власником, та з 24 червня 2014 року зареєстрована та проживає за адресою: 
АДРЕСА_3 . В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 з 26 грудня 2018 року є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надаються позивачем.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 3 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»). 
Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. 
За приписами статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від
21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). 
Відповідно до статті 19 Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно із частинами першою, третьою, четвертою статті 29 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. 
Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої поди, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем таких послуг.
Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проєкту договору однією із сторін.
Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені також у частині першій статті 12 Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Так надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). 
Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті
13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Судом встановлено, що 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивачем опубліковано повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).
Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) зазначено таке.
У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту
5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, відсутність між сторонами та надавачем комунальних послуг договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, від
18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від
20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18).
Отже, відповідачі були споживачами послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, які надавалися позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останні не звільняються від оплати послуг у повному обсязі.
Щодо твердження відповідача ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення заборгованості, з огляду на непідключення квартири АДРЕСА_4 до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, суд зазначає таке.
З копії договору купівлі-продажу від 13 червня 2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 4475, вбачається, що ОСОБА_1 прийняла у власність належну ОСОБА_3 на праві власності квартиру АДРЕСА_4 , що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 30,30 кв. м, загальною площею 46,50 кв. м. ОСОБА_1 набула право власності на зазначену квартиру з моменту державної реєстрації цього договору.
Відповідно до пункту 10 Договору купівлі-продажу, відчужувана квартира візуально оглянута покупцем до оформлення зазначеного договору, недоліки або дефекти, які перешкоджали б її використанню за призначеням на момент огляду, виявлені не були. Продавець стверджував, що повідомив покупця про всі відомі йому явні та приховані дефекти квартири, що відчужується. У квартирі відсутні підключення до централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
З моменту переходу права власності попередній власник втрачає права і обов`язки власника об`єкта нерухомості, крім тих, що нерозривно пов`язані з ним, а новий власник набуває прав і обов`язків власника такого майна, в тому числі споживача комунальних послуг.
Також ОСОБА_1 зазначає, що з 26 грудня 2018 року орендує лише кімнату площею
14 м. кв. за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі укладеного з відповідачем ОСОБА_2 договору оренди (найму) житлової кімнати, відповідно до умов якого в квартирі відсутнє підключення до мереж гарячого водопостачання та теплопостачання. Для нагріву гарячої води в квартирі є бойлер потужністю 1,5 кВт, та для опалення приміщення в квартирі є електричний конвертор потужністю 1,5 кВт, а також в квартирі є інверторний кондиціонер для охолодження приміщення влітку та для опалення взимку.
Водночас, ТОВ «Євро-Реконструкція» надало деталізований розрахунок суми боргу за послугу з постачання теплової енергії та гарячої води, який містить відомості, яким чином позивач визначив щомісячну суму коштів до сплати, які тарифи ним застосовувались, яка кількість послуги спожита, з чого позивач виходив, визначаючи саме такий розмір розмір боргу.
Крім того, деталізовані відомості про порядок нарахування коштів протягом спірного періоду відображені в квитанціях (рахунках на оплату), що направлялись позивачем протягом спірного періоду на адресу споживання комунальних послуг відповідачів, - обсяг м куб. (Гкал) спожитої послуги, тариф, порядок нарахування (засіб обліку чи норма споживання), кількість осіб та інші відомості.
Для здійснення нарахувань на підставі показників індивідуального (розподільного) засобу обліку гарячої води, споживачам необхідно дотримуватись правил користування індивідуальними засобами обліку води, а саме: індивідуальний засіб обліку гарячої води обов`язково має бути прийнятий на абонентський облік надавача послуг, опломбований надавачем послуг, вчасно повірений, а показники щомісяця мають передаватись до теплопостачальної організації.
Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та попових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії».
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Для відключення окремого приміщення в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, власник приміщення звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі для отримання дозволу на відключення із зазначенням причини відключення та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання такого приміщення.
Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відповідачі не довели, що відключення квартири АДРЕСА_4 від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснене ними та/або попередніми власниками в порядку, передбаченому діючим законодавством.
На підтвердження факту відключення квартири АДРЕСА_4 від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води в спосіб та в порядку передбаченому законом, відповідачами доказів не надано. 
Суд не бере до уваги, доводи відповідача ОСОБА_1 про неправомірне нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання відповідачами цих послуг, у зв`язку з відсутністю приборів опалення у квартирі, оскільки відповідачами та/або попередніми співвласниками не дотримано порядку відключення зазначених приміщень від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від
19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц (провадження № 61-29708св18) за подібних правовідносин.
Крім того, встановлення індивідуального водопідігрівача (бойлера) також не є підставою для звільнення відповідачів від оплати наданих послуг, такої підстави законодавством не передбачено. Для здійснення розрахунків за спожиті послуги на підставі індивідуальних засобів обліку, в тому числі передачі нульових показників спожитих куб.м, гарячої води, споживачам необхідно дотримуватись правил користування індивідуальними засобами обліку води, а саме: індивідуальні засоби обліку води обов`язково мають бути прийняті на абонентський облік надавача послуг, опломбовані надавачем послуг, вчасно повірені, а їхні показники щомісяця мають передаватись до теплопостачальної організації.
Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Частина друга статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», передбачає, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного ліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами рухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами.
Пунктом 12 розділу IV «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, передбачений порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, а саме: обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів житлових/нежитлових приміщень.
Згідно з пунктом 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії від 21 серпня 2019 року № 830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Також, пунктом 39 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води від 11 грудня 2019 № 1182, визначено, що споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Відповідно власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні проводити оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку.
Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.
Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.
За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.
Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування; внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. 
Суд враховує, що відповідачі не надали суду доказів того, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися до будинку АДРЕСА_1 . 
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження
№ 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Водночас, згідно частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже не відмовляючись у встановленому порядку від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримування їх, відповідачі своєчасно не вносили плату за користування, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість і така заборгованість підлягає стягненню з відповідачів.
Відповідач ОСОБА_1 , як споживач послуг, з 01 січня 2016 року своєчасно не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, та з 01 серпня
2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання.
Згідно розрахунку суми боргу, наданого ТОВ «Євро-Реконструкція» станом на 25 грудня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 18 791,97 грн з яких заборгованість з централізованого опалення становить - 15 671,82 грн, та заборгованість зі сплати послуг за постачання гарячої води - 3 120,15 грн.
Також, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як споживачі послуг, з 26 грудня
2018 року своєчасно не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, та за отримані послуги з гарячого водопостачання, а також за послуги з абонентського обслуговування.
Згідно розрахунку суми боргу, наданого ТОВ «Євро-Реконструкція» станом на 30 червня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 53 268,56 грн з яких заборгованість з централізованого опалення становить - 22 698,09 грн, заборгованість зі сплати послуг за постачання гарячої води - 28 326,19 грн, та заборгованість з обонентського обслуговування - 2 244,28 грн.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 70-80 ЦПК України.
Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі споживачів комунальних послуг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Стосовно нарахування втрат від інфляції та 3 % річних на суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги суд зазначає таке.
Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Згідно аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку.
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).
З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від
07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.
Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17 березня 2020 року № 530-ІХ) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та
3 % річних.
В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.
Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, тому слід стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інфляційні втрати та 3 % річних. При цьому, суд враховує, що нарахування збитків від інфляції та 3 % річних здійснено до 23 лютого 2022 року.
Вирішуючи питання про розмір суми заборгованості, що підлягає стягненню за надані житлово-комунальні послуги, суд враховує заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності.
Відповідно до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження
№ 61-21807св19.
Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.
Окрім того, згідно пунктом 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із
05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення.
Разом із тим, внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30 квітня 2023 року. Також продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року. 
Вказані норми діяли станом на дату звернення позивача до суду.
Враховуючи вище викладене, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану.
Суд вважає, що з урахуванням продовження строку позовної давності, та того, що карантин був введений 12 березня 2020 року, строк позовної давності необхідно відраховувати саме з цієї дати.
Тобто на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню платежі з 12 березня 2017 року по 30 червня 2025 року. 
Як вбачається із заявлених позовних вимог та з наданих позивачем розрахунків, сума заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виникла у період з 26 грудня 2018 року по 30 червня 2025 року, тобто в межах строку позовної дасності.
Водночас, позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, що виникла у період з 01 січня 2026 року по 25 грудня 2018 року, що виходить за межі встановленого строку позовної давності, а отже з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненю заборгованість, що виникла у період з 12 березня 2017 року по 25 грудня 2018 року.
Враховуючи зазначене, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 25 грудня 2018 року у розмірі 11 458,36 грн, постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по 25 грудня 2018 року у розмірі 3 120,15 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 024,21 грн, 3 % річних у розмірі 342,76 грн, що разом становить 15 945,48 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 21 липня 2025 року № 7767554535 про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн.
Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 2 817,72 грн, - по 1 408,86 грн з кожного.
На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 610 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, Законом України «Про судовий збір», статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 25 грудня 2018 року у розмірі
11 458,36 грн, постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по 25 грудня 2018 року у розмірі
3 120,15 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 024,21 грн, 3 % річних у розмірі 342,76 грн, що разом становить 15 945,48 грн (п`ятнадцть тисяч дев`ятсот сорок п`ять гривень 48 копійок).
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 26 грудня 2018 року по 30 червня
2025 року у розмірі 22 698,09 грн, постачання гарячої води за період з 26 грудня 2018 року по 30 червня 2025 року у розмірі 28 326,19 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4 333,31 грн, 3 % річних у розмірі 1 031,68 грн, що разом становить 58 633,55 грн (п`ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять три гривні
55 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 408,86 грн (одна тисяча чотириста вісім гривень 86 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 408,86 грн (одна тисяча чотириста вісім гривень
86 копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37739041, адреса місцезнаходження: вул. Гната Хоткевича, 20, м. Київ, 02094.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: 
АДРЕСА_6 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації - не відома, адреса місцезнаходження нерухомого майна: АДРЕСА_6 .
Повне рішення суду складене 04 червня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова