ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1168/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/6517/25 Категорія: 331400000 	Казидуб О.Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді секретар	Василенко Л. І., Новіков О. М. Любченко Т.М.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Гайдай Т. О. на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2026(повний текст складено 06.03.2026, суддя в суді першої інстанції Казидуб О. Г.) у цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

в с т а н о в и в :

у липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, яким просив залишити неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у шлюбі сторін народилась дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10.02.2020 Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
Після розірвання шлюбу у 2020 році відповідач виїхала за кордон та повертатися наміру не має. З того часу дочка проживає разом з позивачем, який самостійно повністю опікується життям, інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає.
12.02.2025 року рішенням Придніпровського районного судом м. Черкаси стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09.01.2025 і до повноліття дитини.
Позивач із своєю донькою проживають за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , де дитині створено всі умови для проживання.
Всі питання щодо медичного обслуговування, лікування, освіти та дозвілля дочки завжди вирішує саме позивач.
Позивач вказує, що встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини зумовлено необхідністю не тільки представляти інтереси дитини у навчальних та медичних закладах, де можливо забезпечити дитині повний обсяг її прав, а й у органах державної влади, при отриманні документів без відповідача. Крім того, оскільки дочка сторін займається спортом та їздить на різноманітні змагання інколи необхідна нотаріально посвідчена згода обох батьків для виїзду за кордон, якщо дитина віком до 16 років подорожує у супроводі тренерів. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2026у позові відмовлено з тих підстав, що зазначені в позові обставини не підтверджують факт самостійного одноосібного виховання позивачем спільної з відповідачкою дитини, проживання матері окремо від дитини не впливає на обсяг її прав і не звільняє її від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, а також відсутні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність матері дитини обмежена або припинилася.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції скаргу представник позивача адвоката Гайдай Т. О. подала 09.04.2026 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вказує, що позивачем в повній мірі доведено факт самостійного виховання та утримання дитини, що підтверджено показами свідків, інформацією із медичної установи, навчального закладу та спортивної секції.
Інші доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним в позовній заяві.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).
10.02.2020 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси розірвано шлюб, укладений 15.05.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
Відповідач з 14.01.2021 перебуває в офіційному шлюбі із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.38).
12.02.2025 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09 січня 2025 року (дня подачі позову) і продовжувати стягнення до повноліття дитини (а.с. 15-16).
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 11620, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 430498077 від 09.06.2025.
В матеріалах справи наявний Акт обстеження умов проживання від 19.07.2022, складеного головними спеціалістами служби у справах дітей Черкаської міської ради, зі змісту якого вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні, в помешканні проведений ремонт, є необхідні меблі та предмети домашнього вжитку. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для малолітньої ОСОБА_6 відведена окрема кімната, де є ліжко, шафа, в іншій кімнаті письмовий стіл, в наявності дитячий одяг відповідного сезону.
Також, як вбачається з Акту опитування сусідів від 17.10.2024 № 2595, затвердженого головним спеціалістом Пархоменко Іриною та заступником директора департаменту-начальником управління соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Бінусовою Катериною, Акту опитування сусідів № 1217 від 04.06.2025, громадянин ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 .
Відповідно до Довідки № 108 від 24.04.2024, виданої директором Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15 Черкаської міської ради Дрофі О. М., батькові учениці 8-А класу ОСОБА_3 , мати за період навчання дочки з 01.09.2023 і дотепер з учителями не спілкувалася, не цікавиться успіхами дочки в школі, в позакласних заходах участі не брала, батьківські збори не відвідує (а.с. 25).
Відповідно до Довідки № 22 від 23.06.2025, виданої Громадською організацією «Черкаське фізкультурно-спортивне товариство «Україна, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається в ОДЮСШ «Олімпія» у відділенні художньої гімнастики, перспективна гімнастка, виконала норматив кандидата у майстри спорту України з художньої гімнастики, переможниця та призерка міських та обласних чемпіонатів. Активну участь у вихованні доньки бере її батько, зустрічає з тренувань, спілкується з тренером, матір бачили кілька разів і дуже давно, останні 6-7 років дочкою займається тільки батько ( а.с. 29).
З відповіді на адвокатський запит КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 459 від 13.06.2025 вбачається, що під наглядом педіатричної амбулаторії КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД» перебуває дитина ОСОБА_3 . Декларацію з лікарем-педіатром про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу уклав батько дитини ОСОБА_1 . За період нагляду за дитиною безпосередній контакт із лікарем-педіатром з питань підтримання здоров`я, отримання консультацій щодо догляду, лікування малолітньої ОСОБА_6 завжди здійснював виключно батько дитини (а.с.31).
З відповіді на адвокатський запит Служби у справах дітей № 1463/7-416-15-25 від 17.06.2025 вбачається, що станом на дату обстеження умов проживання неповнолітня ОСОБА_7 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження умов проживання встановлено, що для неповнолітньої ОСОБА_3 створені належні умови для проживання. Також вказано, що встановлення факту участі матері у вихованні неповнолітньої дитини виходить за межі повноважень служби у справах дітей. ( а.с.35). 
Як вбачається з наданої на запит суду першої інстанції відповіді Державної прикордонної служби України з Витягу з наявної бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» вбачається, що 19.02.2021 року відповідач перетнула кордон України (виїхала) (а.с.121).
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що з позивачем знайомий, вони проживають в одному під`їзді на одному поверсі. Позивач проживає сам з дочкою. Після розлучення відповідач виїхала, це було років 10 тому. Свідку не відомо чи спілкується мати з дочкою. 
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що з позивачем вони є сусідами. Зараз позивач проживає сам з дочкою. Коли дочка була меншою, то саме позивач водив і забирав її зі школи. Відповідачку свідок бачив років 7-8 тому.
Також з відкритих відомостей ЄДРСР апеляційним судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2024 у справі № 711/4236/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.
Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин 1 - 4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Саме такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 14.01.2026 у справі №507/2828/24.
Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування в спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22.
Згідно з ч. 1 - 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Колегія суддів звертає увагу, що позивач не надав належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків і судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_11 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь в її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
При цьому колегія суддів вважає, що задоволення позову про самостійне виховання та утримання позивачем дочки впливатиме на права та законні інтереси відповідача, як матері дитини, оскільки в такий спосіб буде засвідчено невиконання чи неналежне виконання нею своїх обов`язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як позбавлення батьківських прав, тощо.
У цій справі колегія суддів наголошує, що сама лише обставина проживання дитини з одним із батьків не підтверджує факту самостійного виховання ним/нею дитини, на що неодноразово звертав увагу в своїй практиці Верховний Суд (див. постанови Верховного Суду від 13.11.2025 у справі № 592/20023/23, від 20.01.2026 року у справі № 137/1845/24).
Крім того, колегія суддів зауважує, що найвищим інтересам неповнолітньої доньки сторін відповідає спільна опіка (виховання та утримання) обома батьками, оскільки у матеріалах справи відсутні докази протилежного.
Перебування відповідачки за кордоном не свідчить про те, що вона не бажає брати участь в утриманні і вихованні дитини, тобто свідомо й умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.
Крім того, позивачем не надано доказів відмови матері у наданні згоди на виїзд дитини із батьком за кордон України, що, в свою чергу, порушувало б права батька дитини та свідчило про доцільність вимог, про які просить позивач.
Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він самостійно несе витрати по утриманні дитини, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання ним дочки.
Доводи позивача про те, що суд першої інстанції не врахував покази свідків при прийнятті рішення колегія суддів відхиляє, адже такі враховані судом у сукупності з іншими доказами, а покази свідків не є єдиними та беззаперечними доказами винної поведінки відповідача у цій справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної оцінки та додаткового правового аналізу не потребують. 
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення у Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2026даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача – без задоволення.
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу – відхилити.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2026у даній цивільній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.
Повну постанову складено 26.05.2026.

Суддя-доповідач

Судді