Справа № 604/340/26
Провадження № 2/604/347/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря судового засідання Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження при заочному розгляді в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, -
у с т а н о в и в:
20 березня 2026 року через систему «Електронний суд» Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось до Підволочиського районного суду Тернопільської області із позовною заява про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 82650 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на неналежне виконанням відповідачкою умов договору № 549884-КС-001 про надання кредиту від 29.07.2025 року, укладеного між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Так, 29.07.2025 року позивач направив ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір, яку відповідачка прийняла на умовах, визначених офертою. Кредитний договір підписаний електронним підписом ОСОБА_1 , що відтворений шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону останньою. За твердженням позивача, ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за вказаним Договором кредиту та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 30000 грн шляхом перерахування їх на банківську картку ОСОБА_1 , яку вона вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. В свою чергу відповідачка належним чином не виконувала умови укладеного договору та лише частково сплатила кошти у загальному розмірі 19050 грн.
Як вказує, позивач відповідачка зобов`язувалась повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом, однак своїх зобов`язань не виконала належним чином, у зв`язку з чим за розрахунками позивача станом на 15.02.2026 року за ОСОБА_1 , обліковується заборгованість у загальному розмірі 82650,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 30000 грн; суми прострочених платежів по процентах – 37800грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 14400грн. та суми прострочених платежів за комісією – 450грн.
Оскільки відповідачка добровільно не сплатила суму боргу за кредитом, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором № 549884-КС-001 про надання кредиту від 29.07.2025 року у загальному розмірі 82650грн та в порядку розподілу судових витрат стягнути судовий збір у розмірі 2 662,40грн 
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі № 604/340/26 та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника банку, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, з невідомих для суду причин, про час і місце судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином, шляхом направлення поштового відправлення за місцем реєстрацією. До суду повернулась поштова кореспонденція направлена на адресу ОСОБА_1 з відміткою пошти про відсутність адресанта. Правом на подання відзиву відповідачка не скористалась.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує.
Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України за відсутності сторін, які подали відповідні заяви про розгляд справи за наявними матеріалами у справі без участі сторін. 
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.
За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є кредитним договором. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 27 липня 2025 року ТОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_1 пропозицію укласти Договір (оферту) № 549884-КС-001 про надання кредиту.
Зі своєї сторони, 27.07.2025 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою, про що свідчить підписання Акцепту електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4583.
Надалі, 27.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» ( надалі – кредитодавець або позивач) та ОСОБА_1 ( надалі – позичальник або відповідач) було укладено електронний Договір № №549884-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), який підписаний позичальником ОСОБА_1 , за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору UA-4583.
Отже, між сторонами було укладено Договір № 549884-КС-001 про надання кредиту, у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
За умовами вказаного договору кредитодавець надає позичальнику Кредит в розмірі 30000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (надалі - Правила) ( п.2.1 Договору).
Сторонами кредитного договору погоджено наступні умови договору : загальний розмір кредиту30000грн.; строк, на який надається кредит, становить 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1%, фіксована; комісія за надання кредиту становить 6000грн; строк дії договору до 13.01.2026року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 74196,46грн; загальні витрати за кредитом 44196,46грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 6918,27 % (п.п. 2.3 - 2.9 Договору).
Відповідно до п.4.1 Договору, Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати Позичальнику Кредит в сумі вказаній в п. 2.1. Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на реквізити електронного платіжного засобу, який зазначений розділі 12 Договору.
Підпунктом 4.2.2 Пункту 4.2 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
За умовами п.4.2. Кредитного договору позичальнику здійснюється нарахування Процентів за Зниженою процентною ставкою, вказаною у п. 10.2. Договору, починаючи з першого для користування Кредитом. Позичальник зберігає можливість сплати Процентів за Зниженою процентною ставкою, протягом усього періоду дії Договору за умови сплати Позичальником своєчасно і у повному обсязі Процентів, Комісії та частини суми наданого Кредиту, в порядку та в розмірах, зазначених в графіку платежів, що вказаний в п. 4.2.2. та Додатку №1 до Договору. У разі несплати Позичальником у повному обсязі платежу, передбаченого Графіком платежів та не погашення заборгованості із внесення платежу, передбаченого Графіком платежів протягом наступних 7 (семи) діб, починаючи з 8 (восьмого) дня прострочення внесення платежу, передбаченого Графіком платежів, подальше нарахування Процентів здійснюється за Стандартною процентною ставкою до закінчення Строку кредитування за цим Договором.
Відповідно до п.4.3. Договору, Кредит, Проценти та будь-які інші платежі за Договором підлягають сплаті Позичальником у безготівковій формі, шляхом переказу коштів у розмірі відповідного платежу на поточний рахунок Кредитодавця, що вказаний в розділі 12 Договору, у строк (термін) відповідно до графіку платежів. Датою повернення (погашення) Кредиту, так само як і датою сплати Процентів та інших платежів, передбачених умовами Договору, вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця, що вказаний в розділі 12 Договору.
Згідно 5.2.3. Договору, Позичальник серед іншого, зобов`язаний Повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом та інші платежі, передбачені Договором, до закінчення строку (терміну) дії Договору.
Сторони несуть відповідальність за порушення умов договору відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», інших нормативно-правових актів законодавства України та цього договору (п. 7.1 Кредитного договору).
Умовами договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до дати вказаної в п. 2.8. Договору (окрім п. 11.2.6.Договору, який діє протягом передбаченого у зазначеному пункті строку), але у разі наявності у Позичальника після закінчення строку кредитування заборгованості зі сплати суми Кредиту, Комісії або Процентів – Договір діє до дати (включно), у яку Позичальником буде належним чином виконано зазначені грошові зобов`язання за цим Договором. У разі дострокового повернення Позичальником у повному обсязі Кредиту, тобто до дати повернення Кредиту, визначеної у п. 2.14 Договору, цей Договір припиняє свою дію в силу положень статті 599 Цивільного кодексу України у зв`язку із виконанням Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором у повному обсязі.( п.11.1 Договору).
Підписанням договору відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою та п`ятою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на вебсайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування ї придбання ( п.п. 11.3.1. Кредитного договору)
Також, 27.07.2025 року ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-4578 підписав паспорт споживчого кредиту, згідно з умовами якого сума кредиту становить 30000 грн, строк кредитування 169 днів (24 тижні); комісія за надання кредиту – 6000грн, загальні витрати за кредитом 44196,46грн. Згідно з Паспортом споживчого кредиту - Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, відповідачка ознайомилась з інформацією про умови кредитування та вартістю кредиту.
Згідно з анкетою клієнта ОСОБА_1 , при зверненні до ТОВ «Бізнес Позика» з метою надання кредиту вказав номер банківської картки для перерахування коштів № НОМЕР_1 .
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та переказав 27.07.2025 відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. на номер платіжної картки № НОМЕР_2 , вказаний позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід». 
Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.02.2026 року становить 82650 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 30000грн.; сума прострочених платежів по відсотках- 37800грн.; по комісії – 450грн, по відсоткам за ст. 625ЦПК України - 14400грн.
Отже, договір №549884-КС-001про надання кредиту є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення Договору і волевиявлення учасників Договору було вільним.
Тобто ТОВ «Бізнес позика» виконало зі своєї сторони умови Кредитного договору, відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачка у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила платежі на загальну суму 19050 грн. Які розподіленні ТОВ «Бізнес позика» наступним чином : погашення по тілу кредиту – 0грн, погашення по відсотках – 5500грн, погашення по комісії – 5550грн., по % за ст. 625ЦКУ -600грн
Зробивши платежі з погашення боргу на виконання умов кредитного договору, Відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту N 549884-КС-001.
Водночас ОСОБА_1 не надано виписки по платіжній картці НОМЕР_2 на спростування обставин отримання 27.02.2025 кредиту в сумі 30000,00 грн. Доказів перерахуванні коштів на виконання умов указаного договору відповідачкою до суду не надано.
У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачкою обов`язку за укладеним з ТОВ «Бізнес позика» договору № 549884-КС-001про надання кредиту від 27.07.2025 з повернення кредиту в сумі 30000грн.; по сплаті відсотків- 37800грн.
Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено.
Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «;Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч.1 ст.3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким чином, використання відповідачкою логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на її контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
З досліджених доказів судом встановлено, що 27.07.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» (кредитодавець) і ОСОБА_1 (позичальник), було укладено електронний договір № №549884-КС-001про надання кредиту, у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) UA-4583 , на підставі якого відповідачкою був отриманий кредит у розмірі 30000грн шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка) № НОМЕР_2 , строком кредитування – 169 днів, дата повернення 13.01.2026, з процентною ставкою 1% в день. 
Таким чином, без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес позика» не був би укладений.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
При цьому спірний договір, укладений між відповідачем та ТОВ «Бізнес позика» в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Матеріали справи не містять і заявник не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Підписавши 27.077.2025 року договір№549884-КС-001 про надання кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4583, ОСОБА_1 добровільно погодилась у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ТОВ «Бізнес позика» договору № 549884-КС-001 про надання кредиту , факт отримання відповідачкою коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, - суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 30000грн та суму заборгованості по нарахованим відсоткам у загальному розмірі 37800грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 14 400,00 грн, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, заборгованість у сумі 14400,00 грн за сумою заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ відповідачу ОСОБА_1 нарахована безпідставно, а отже у стягненні з нього цієї суми слід відмовити.
Що ж стосується вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 450 грн, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов договору № 549884-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 6000 грн є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення договору про надання кредиту №549884-КС-001 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 6000 грн. (сума визначена кредитодавцем із урахуванням безпідставно зарахованих платежів на її погашення) суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 450 грн.
За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 67800грн., в задоволені решти позовних вимог слід відмовити
В ході розгляду справи відповідачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона належним чином виконала грошові зобов`язання за договором № 549884-КС-001 про надання кредиту від 27.07.2025.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 2662,40 грн.
Позовні вимоги задоволено на 82% (67800грн./82650грн х 100%).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2183,17грн (2662,40 грн х 82% / 100 %) судового збору 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 205, 207, 512, 514, 513, 516,1050,1054,1055,1077,1078ЦК України ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (код ЄДРПОУ: 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) заборгованість за Договором № 549884-КС-001 про надання кредиту від 27.07.2025року у загальному розмірі 67800 (шістдесят сім тисяч вісімсот гривень 00 копійок), яка складається з : заборгованості по тілу кредиту в сумі 30000 (тридцять тисяч гривень 00 копійок) та заборгованості по відсотках в сумі 37800 ( тридцять сім тисяч вісімсот гривень 00 копійок), а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2183,17 (дві тисячі сто вісімдесят три гривні 17 копійок), а всього стягнути 69983,17 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривні 17 копійок.) 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 12 травня 2026 року.

Суддя В.М. Сіянко