КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року № 320/31169/23
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма "ЕКМІ"» до Київської митниці про визнання протиправним рішення
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо- торгівельна фірма "ЕКМІ"(08720, Київська область, Обухівський район, місто Українка, вулиця Промислова, будинок 5 код за ЄДРПОУ 20007642), з позовом до Київської митниці(03124, м. Київ, Б. Гавела Вацлава, буд. 8а,код за ЄДРПОУ 43997555),в якому суд просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів N UA100240/2023/510025/1 від 13.03.2023 року; 
- визнати протиправним та скасувати Картку відмови у прийнятті митної декларації або документа, що замінює N UA100240/2023/000098.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що подані до митного оформлення документи чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, містили всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за товари, а заявлена позивачем митна вартість, що піддавалась обчисленню, базувалась на документально підтверджених відомостях.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року відкрите спрощене провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу надати суду відзив на адміністративний позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Відповідач проти позову заперечував та стверджує, що всупереч думці позивача про відсутність підстав для коригування митної вартості, митний орган правомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості товарів, адже декларантом не надано всіх запитуваних документів, а в наданих документах відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявні розбіжності у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Така позиція Київської митниці була заперечена позивачем у наданій суду відповіді на відзив відповідача.
У наданих представником відповідача запереченнях на відповідь на відзив була повторно висловлена позиція відповідача про наявність підстав для коригування митної вартості.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2023 року Державним інспектором ВМО № 2 м/п “Південний” Київської митниці Максименко А. А. за результатами розгляду поданих ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма “ЕКМІ”» (далі - Декларант) документів було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100240/2023/510025/1 (Далі - Рішення) та видано Картку відмови у митному оформленні товарів № UA100240/2023/000098 (далі - Картка) (Рішення і Картка разом - Коригування) за митною декларацією №23UA100240072394U6 від 13.03.2023.
Як зазначено в Рішенні й Картці, причиною коригування митної вартості й відмови в митному оформленні товарів стало те, що документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Як вказано в Митній декларації, Картці й Рішенні, на опрацюванні у митниці були наступні документи:
Пакувальний лист (Packing list) №XY-022235236 від 06.12.2022;
Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №XY-022235236 від 06.12.2022;
Автотранспортна накладна (Road consignment note) №Zlecenie-020045 від 08.03.2023;
Декларація про походження товару (Declaration of origin) №XY-022235236 від 06.12.2022;
Банківський платіжний документ, що стосується товару №28 від 22.11.2022;
Банківський платіжний документ, що стосується товару №31 від 07.12.2022;
Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №60 від 19.04.2016;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаткова угода б/н від 14.02.2019;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаткова угода б/н від 15.12.2022;
Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаток №28 (специфікація) від 07.11.2022;
Договір про надання послуг митного брокера №69/137 від 07.07.2017;
Інші некласифіковані документи Лист від виробника б/н від 01.12.2022;
Копія митної декларації країни відправлення №223120220004245744 від 24.12.2022;
Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №23UA100240072394U6 від 13.03.2023.
Обґрунтовуючи рішення про коригування митної вартості відповідач зазначив, що згідно з контрактом від 19.04.2016 №60 у пункті 3.3 зазначено, що товар поставляється на умовах СРТ м. Українка, а відповідно до поданої до митного оформлення МД країни відправлення від 24.12.2022 №223120220004245744 зазначено СРТ країна прибуття Польща (порт призначення Гданськ Польща).
Згідно з ч. 8 ст. 55 МКУ, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
Враховуючи можливість надання додаткових документів та підстав прийняття Рішення про коригування, декларантом оформлено митну декларацію №23UA100240072471U7 від 14.03.2023, з якою в порядку ч, 8 ст. 55 МКУ надано додаткові документи, а саме:
Коносамент №SHA31137308 від 28.12.2022 р.;
Прайс-лист від виробника від 06.12.2022 р.;
Прайс-лист від постачальника від 06.12.2022 р.;
Експертний висновок про вартісні характеристики товарі №11/72 від 07.04.2023 р. від ДП "ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ";
Договір купівлі-продажу №XY-022235236 від 18.11.2022 р. між Yixing Xinyu Chemical Co., Ltd. (Китай) Ta Jiangsu CoIorigin Bio-tech Co., Ltd (Китай);
Рахунок №234613 від 03.02.2023 p. на перевезення товарів за маршрутом Китай (Shanghai) - Україна (Українка);
Платіжне доручення №10304980845172286683 від 16.02.2023 р. про оплату перевезення товарів за маршрутом Китай (Shanghai) - Україна (Українка);
Рахунок №SHA31137308 на локальні витрати Постачальника при навантаженні товару в Китаї;
Підтвердження оплати рахунка №SHA31137308 на локальні витрати Постачальника при навантаженні товару в Китаї.
За результатами розгляду вказаних документів, Київською митницею оформлено Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100240/2023/000098 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100240/2023/510025/1 від 13.03.2023 року, яким митну вартість товару визначено за другорядним методом.
У зв`язку з цим, позивач ввіз товари на митну територію України на підставі Митної декларації №23UA100240072471U7, за якою згідно зі ст. 55 Митного кодексу України було додатково сплачено ввізного мита на суму 100840,33 грн.
Вважаючи відповідне коригування митної вартості протиправним позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) (тут і далі по тесту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За правилами частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частинами 1-3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (частина 6 вказаної статті МК України).
Відповідно до частини 12 статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (частина 7 статті 55 МК України).
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
З аналізу обставин справи судом вбачається, що суть спору зводиться до наявності/відсутності документів, а в наданих документах відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та можливості/неможливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Київська митниця вважає, що декларантом не надано всіх запитуваних документів, а в наданих документах відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявні розбіжності у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Відповідна позиція відповідача обґрунтована тим, що згідно з контрактом від 19.04.2016 №60 пункт 3.3 зазначено, що товар поставляється на умовах СТР м. Українка, а відповідно до поданої до митного оформлення МД країни відправлення від 24.12.2022 №223120220004245744 зазначено СРТ країна прибуття Польща (порт призначення Гданськ Польща), це основна підстава, оскільки на думку відповідача відповідна обставина не дозволяє достовірно встановити одну із складових митної вартості, а саме транспортування товару.
Також відповідач звертав увагу на те, що позивачем не надавалися переклади деяких документів, що унеможливило повноцінну оцінку відомостей з наданих документів, а також документи містили розбіжності, а саме в наданому коносаменті від 28.12.2022 №SHA31137308 зазначено, що транспортування від порту SHANGHAI, CHINA до порту GDANSK, POLAND здійснювалось на умовах поставок FOB (графа «freight and charges»), а в ЕМД та поданих до митного оформлення документах (контракт від 19.04.2016 № 60, Інвойс від 06.12.2022 № XY-022235236) зазначено умови поставки ОРТ. Додатковим підтвердженням є запис в коносаменті «Freight collect», що згідно з правилами заповнення морських коносаментів означає, що вартість доставки сплачує отримувач товару («ВТФ «ЕКМІ»); долучений до листа від 18.05.2023 №80 інвойс №234613 не містить посилань на будь-який договір, в рамках якого він виставлений, також, наданий банківський платіжний документ від 14,02.2023 №10304980845172286683 щодо оплати за інвойсом №234613 не відповідає умовам угоди про надання транспортно-експедиційних послуг від 26.12.2022 N20102/23-01 в частині терміну оплати (3 банківських дні); копія митної декларації країни відправлення видана 24.12.2022, а наданий транспортно-експедиційний договір датований 26.12.2022.
Проте, суд критично сприймає зазначену аргументацію відповідача з огляду на наступне.
Згідно з п.п. 3.4.1 Контракту №60 від 19.04.2016 Постачальник зобов`язаний організувати транспортування Товару своїм коштом до домовленого місця призначення.
При здійсненні експорту з Китаю Постачальник зазначив пунктом призначення товару м. Гданськ (Польща), що відповідає інформації з коносамента №SHA31137308 від 28.12.2022, згідно з яким морське перевезення здійснювалось до зазначеного міста.
Після прибуття у порт м. Гданськ (Польща) товар був перевезений до м. Українка, вул. Промислова 4, що відповідає умовам контракту №60 від 19.04.2016. Це підтверджується автотранспортною накладною та Рахунком-фактурою №XY-022235236 від 06.12.2022.
Крім того, у додатково наданому Декларантом рахунку №234613 від 03.02.2023 р. зазначено, що послуги експедирування, заправка та автоперевезення до м. Українка складають вартість 6408,00 доларів США, а морське перевезення Шанхай - Гданськ -2300,00 доларів США. Загальна сума за цим рахунком складає 8708,00 доларів США, а оплата підтверджується платіжною інструкцією №10304980845172286683 від 16.02.2023.
Таким чином, до митного оформлення надані всі документи, що дають можливість встановити повний шлях перевезення товару і повну вартість перевезення.
Отже Постачальник здійснив оплату за весь маршрут перевезення відповідно до умов СРТ та вартість транспортно-експедиційних послуг була включена в митну вартість під час подання первісної декларації.
Крім цього, необхідно також зазначити, що внесення відомостей до митної декларації країни відправлення є прерогативою експортера. Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.07.2020 р. в справі № 825/271/16 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що митні декларації країни відправлення у відповідності до чинного МК України не входять до переліку основних документів, підтверджуючих заявлену митну вартість, а їх форма та зміст регламентуються законодавством відповідної іноземної держави і їх формування та заповнення не залежать від волевиявлення позивача; крім того, всі копії митних декларацій країни відправлення, що подавались позивачем, містили відомості про номер контракту, на підставі якого поставлявся товар, номери партій та маркування товару, його вагу, номер замовлення і загальну вартість, що, в свою чергу, є основними реквізитами і даними, необхідними для перевірки заявленої експортером митної вартості. Відповідно, зважаючи на те, що відомості в Митній декларації країни відправлення в частині найменування товарів, їх кількості, ваги, ціни та інших даних повністю відповідають іншим документам, поданим позивачем митному органу, вищезазначені доводи відповідача ніяк не свідчать про не підтвердження позивачем числових значень митної вартості відповідних товарів. 
З приводу заперечень відповідача про не надання позивачем митному органу перекладу документів, які були надані до суду разом з позовною заявою, чим було порушено право відповідача на об`єктивний розгляд поданих до митного оформлення документів.
З огляду на позицію Верховного Суду України: « 26. Посилання заявника касаційної скарги на положення стаття 254 Митного кодексу України, колегія суддів не приймає з огляду на правове регулювання та навантаження норми цієї статті, зокрема, її положення регулюють правовідносини під час здійснення митного оформлення товарів, а також надають право декларантам надавати документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. При цьому, митні органи можуть вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. І у такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій, ухвалених за результатами розгляду адміністративного позову/апеляційної скарги, спірним питанням у справі не є мова документів, які подавались позивачем митному органу під час митного оформлення.
З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.» (постанова Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №160/7049/19).
Позивач, всупереч запереченням відповідача, не зобов`язаний був без письмової вимоги відповідача надавати до митного органу будь-які додаткові документи, в тому числі з перекладом на державну мову, оскільки на виконання ч. 3 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а ч. 2 ст. 53 МК України не містить переклад документів на державну мову в переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, так само як п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України передбачає право митного органу у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів.
Позивачем надано до суду переклад експортної декларації країни відправлення та деяких інших документів.
Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що відповідачем не було витребувано під час митного оформлення товарів письмовою вимогою перекладу будь-яких підтверджуючих документів, а митним законодавством не передбачено обов`язковість надання перекладу документів митному органу, заперечення відповідача в цій частині відзиву є безпідставними.
Стосовно вищезазначених розбіжностей в документах на які посилався відповідач у своєму відзиві, то проаналізувавши відповідні документи суд погоджується з позицією представника позивача, оскільки дійсно, не будь-яка невідповідність у документах, що надаються до митного оформлення може слугувати причиною для здійснення коригування, оскільки Митниця повинна аргументувати яким чином виявлені розбіжності не дають можливості підтвердити числове значення складових митної вартості товарів.
Своїх аргументів з даного питання митниця не викладає.
При цьому, позивач пояснив, що згідно з п. 3.4.1 Контракту №60 від 19.04.2016 року (далі - Контракт) Постачальник зобов`язаний організувати транспортування Товару своїм коштом до вказаного пункту призначення. Відповідно до п. 3.4.2 та 3.4.3 Контракту Постачальник зобов`язаний сплатити витрати із завантаження Товару та сплатити митні витрати (мито, податки, збори) з експорту. Постачальником було допущено помилку під час оформлення коносамента, оскільки згідно з умовами договору саме на нього покладено зобов`язання на організацію та сплату транспортування товару.
Про наявність помилки було повідомлено митницю під час проведення митних формальностей.
Перевезення за визначеним маршрутом було оплачено Постачальником, що підтверджується такими документами як: Рахунок-фактура (інвойсом) №234613 від 03.02.2023 року, за перевезення Товару відповідно до коносамента від 28 12 2022 № SHA31137308; Платіжне доручення №10304980845172286683 від 16.02.2023 р., що підтверджує оплату за перевезення визначені в №234613 від 03.02.2023.
Таким чином, дії вчинені Постачальником свідчать про те, що ним було виконано умови Контракту та фактичне перевезення товару відбувалось на умовах СРТ, що підтверджується наданими митному органу документами.
Також, у відзиві вказано, що долучений до листа від 18.05.2023 №80 інвойс №234613 не містить посилань на будь-який договір, в рамках якого він виставлений. При цьому, наданий банківський платіжний документ від 14,02.2023 №10304980845172286683 щодо оплати за інвойсом №234613 не відповідає умовам угоди про надання транспортно-експедиційних послуг від 26.12.2022 N20102/23-01 в частині терміну оплати (3 банківських дні).
Такі твердження є безпідставними, оскільки в інвойсі №234613 вказано, що предметом виставленого рахунку є Коносамент №SHA31137308 від 28.12.2022, згідно з яким було перевезено визначений Контрактом товар у контейнері TRHU1180626.
Разом тим, в автотранспортній накладній №Zlecenie-020045 від 08.03.2023 вказано, що вміст контейнера TRHU1180626 відповідає зазначеному переліку товарів у рахунку-фактурі NQXY-022235236, а пунктом доставки Товару визначено - м. Українка, вул. Промислова 4, що визначено Контрактом №60 від 19.04.2016 року.
Таким чином можна встановити, що інвойс N2234613 стосується перевезення саме того товару, що визначений у Контракті №60.
Також платіжною інструкцією №10304980845172286683 визначено, що транзакція була проведена 14.02.2023 року у розмірі суми визначеної в інвойсі N2234613, а саме 8708,00 доларів США. Таке перерахування коштів вже означає виконання зобов`язань Постачальником за договором, незалежно від дати такого, коли відбувалось це перерахування.
Отже, за вказаними документами можливо встановити, що вони стосуються перевезення товару, який був визначений та замовлений відповідно до Контракту.
Крім цього, у відзиві відповідач вказує, що копія митної декларації країни відправлення видана 24.12.2022, а наданий транспортно-експедиційний договір датований 26.12.2022.
Експортна митна декларація, як і транспортно-експедиційний договір та всі попередні документи, до яких виникали сумніви у митного органу є документами, що оформлюються та подаються саме Постачальником, а позивач не впливає на відповідний процес жодним чином.
Однак, оформлення митної декларації країни відправлення раніше заключення транспортно-експедиційного договору ні на що не вказує, окрім того, що Постачальник оформив документи на експорт товару раніше, ніж відбулась сама поставка, оскільки згідно з Коносаментом товар був завантажений на борт судна 28.12.2022 року, що відповідає транспортно-експедиційному договору.
У постанові від 05.05.2022 у справі №2040/6019/18 Верховний Суд висловив наступну правову позицію: «…Митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу… Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами».
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може вважатися заниженням митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару та не може бути достатньою підставою для відмови в здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Тому, проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази, суд приходить до висновку, що позивач під час митного оформлення товарів подав відповідачу усі документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається відповідач не перешкоджали визначенню митної вартості товарів.
Отже, позивачем включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку відповідача, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
При цьому, відповідачем не доведено у своїх аргументах, викладених у відзиві на позовну заяву, що документи, подані позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Відтак, підстави для незастосування першого методу визначення митної вартості відповідачем не підтверджено, наявність підстав для коригування митної вартості товару та відмови в прийнятті митної декларації відповідачем не доведена.
Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 5 368,00 грн згідно з квитанцією про сплату від 21.08.2023 №2602, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови № UA100240/2023/000098 у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за митною декларацією №23UA100240072394U6, прийняту Київською митницею (код ЄДРПОУ: 43997555, адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 8А).
Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці (код ЄДРПОУ: 43997555, адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 8А) про коригування митної вартості товарів № UA100240/2023/510025/1 від 13.03.2023 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо- торгівельна фірма "ЕКМІ"» (код ЄДРПОУ: 20007642; місцезнаходження: 08720, Київська область, Обухівський район, місто Українка, вул. Промислова, буд. 5) судовий збір у розмірі 5 368,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Київської митниці (код ЄДРПОУ: 43997555, адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 8А).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2026.

Суддя Панченко Н.Д.