РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

Провадження № 2/510/647/26
Справа № 510/1738/25
29 квітня 2026 року          м. Рені Одеської області
Ренійський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.,
за участю секретаря Фурсової А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /третя особа – ОСОБА_3 / про визнання права власності, - 
встановив:
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача /третя особа – ОСОБА_3 / про визнання права власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 2014 року фактично, відкрито та безперервно володіє квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , доглядає та утримує її. 
Разом із тим, з 2014 року відповідач та її чоловік ОСОБА_3 у квартирі не з`являлись, їх речей там немає, будь-яких вимог або претензій до позивача не пред`являли. За весь цей час нерухоме майно не витребувалось із володіння позивача відповідачем.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що має право на вищевказану квартиру з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю. 
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача із позовом до суду.
Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника – адвоката Златі Н.С. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, сповіщалась належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив у встановлений судом строк, не надала.
Третя особа – ОСОБА_3 також до судового засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Так, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дійсно, як встановлено судом, 27 серпня 2013 року відповідач, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , уклала з ОСОБА_4 договір купівлі – продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1429.
Так, відповідач за зазначеним договором є власником квартири. 
Проте, з 2014 року відповідач передала документи та ключі від квартири позивачу, яка, в свою чергу, з того часу фактично, відкрито та безперервно володіє квартирою, доглядає та утримує її. 
Разом із тим, з 2014 року відповідач та її чоловік ОСОБА_3 у квартирі не з`являлись, їх речей там немає, будь-яких вимог або претензій до позивача не пред`являли. За весь цей час нерухоме майно не витребувалось із володіння позивача відповідачем.
Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ч.ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України).
Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), що визначено ст. 344 ЦК України. 
Зі змісту ст. 344 ЦК України вбачається, що обставинами які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Так, позивач у 2014 році, добросовісно заволоділа належним відповідачу нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. 
Таким чином, суд вважає, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перейшла у володіння та користування позивача з законних підстав, внаслідок чого ОСОБА_1 набула право власності на неї за набувальною давністю. 
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні та підтверджуються наданими доказами, тому є всі законні підстави для задоволення позовних вимог. 
Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просила залишити судові витрати за нею, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 53, 58, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, - 
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /третя особа – ОСОБА_3 / про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя            О.О. Гончарова-Парфьонова