ОКРЕМА ДУМКА
судді Великої Палати Верховного Суду І.В. Ткача 
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2026 року
у справі № 990SCGC/16/25 (провадження № 11-141сап25)

Короткий зміст справи
Ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 19 лютого 2024 року № 468/1дп/15-24 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в її діях ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3, 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме: допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу; умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
Перша Дисциплінарна палата ВРП рішенням від 16 вересня 2024 року № 2688/1дп/15-24 суддю Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 притягнула до дисциплінарної відповідальності та застосувала дисциплінарне стягнення у виді попередження, а ВРП рішенням від 27 лютого 2025 року № 357/0/15-25 указане рішення залишила без змін.
Як установила Перша Дисциплінарна палата ВРП, суддя Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1., постановивши ухвалу від 14 серпня 2020 року про виправлення описки в резолютивній частині скороченого рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 520/3773/2020, фактично змінила вирішення спору по суті на протилежне, чим порушила вимоги статей 3, 250, 253 КАС України.
Так, з технічного запису судового засідання від 13 серпня 2020 року, який містять матеріали справи № 520/3773/2020 (робоча копія фонограми), встановлено, що після виходу з нарадчої кімнати суддя Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1. проголосила скорочене рішення - вступну та резолютивну частини рішення у справі № 520/3773/2020 такого змісту:
«…У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимог - відмовити. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 розділу VII КАС України, а саме до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд».
Матеріали справи № 520/3773/2020 містять скорочене рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року (вступна та резолютивна частини), у резолютивній частині якого зазначено:
«У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги - відмовити. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 розділу VII КАС України, а саме до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд».
З Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) убачається, що зазначене скорочене рішення суду суддя ОСОБА_1. надіслала до ЄДРСР для оприлюднення 13 серпня 2020 року, загальний доступ до цього рішення забезпечено 14 серпня 2020 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року виправлено описку в резолютивній частині рішення у справі № 520/3773/2020, зокрема, зазначено:
«Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги - задовольнити.
Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.01.2020 року № Ф-00000063306 на загальну суму 352 974,41 грн (триста п?ятдесят дві тисячі дев?ятсот сімдесят чотири гривні 41 копійка).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000333306 на загальну суму 3 161 414,90 грн (три мільйони сто шістдесят одна тисяча чотириста чотирнадцять гривень 90 копійок).
Скасувати рішення від 13.01.2020 року № 00000293306 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 70 539,40 грн (сімдесят тисяч п?ятсот тридцять дев?ять гривень 40 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000343306 на загальну суму 680,00 грн (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000353306 на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000383306 на загальну суму 261 521,70 грн (двісті шістдесят одна тисяча п?ятсот двадцять одна гривня 70 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000393306 на загальну суму 340,00 грн (триста сорок гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідолення-рішення від 13.01.2020 року № 00000403306 на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000413306 на загальну суму 510,00 грн (п?ятсот десять гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000423306 на загальну суму 1,00 грн (одна гривня 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000373306 на загальну суму 3 526 840,00 грн (три мільйони п?ятсот двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 року № 00000363306 на загальну суму 80 113,18 грн (вісімдесят тисяч сто тринадцять гривень 18 копійок).
Скасувати рішення від 13.01.2020 року № 00000323306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати рішення від 13.01.2020 року № 00000313306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати рішення від 13.01.2020 року № 00000303306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 510,00 грн (десять тисяч п?ятсот десять гривень 00 копійок)».
Ухвалу про виправлення описки суддя мотивувала тим, що резолютивна частина скороченого рішення суду містить описку (технічну помилку), а саме неправильно зазначено про відмову в задоволенні адміністративного позову замість його задоволення.
Матеріали справи містять повний текст рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року, відповідно до якого адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги задоволено. Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій на загальну суму 7 455 784,59 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління ДПС у Харківській області на користь ФОП ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 10 510 грн.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року - без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 520/3773/2020 на підставі частини п`ятої статті 333 КАС України.
Оскільки зміна резолютивної частини судового рішення призвела до кардинальної зміни вирішення спору по суті, Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що такі дії судді не можна вважати виправленням недоліку судового рішення (дефект судового акта), про що зазначено в ухвалі від 14 серпня 2020 року, адже такі дії судді суперечать самій процедурі здійснення правосуддя.
З урахуванням установлених під час дисциплінарного провадження обставин Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що суддя ОСОБА_1., постановляючи ухвалу про виправлення описки, якою змінено зміст проголошеного судом рішення на протилежний, діяла не у спосіб, визначений процесуальним законодавством, що не узгоджується з основним обов`язком судді під час здійснення судочинства. Дії судді ОСОБА_1. щодо зміни підписаного, проголошеного та надісланого до ЄДРСР судового рішення у спосіб, що суперечить процесуальному закону, створюють у стороннього спостерігача враження щодо ігнорування судом процесу дотримання основних правил судочинства, не відповідають дотриманню високих стандартів поведінки судді з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість, справедливість суду, підривають довіру суспільства до судової влади та утворюють склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
Установивши відсутність істотних негативних наслідків дій судді для учасників справи № 520/3773/2020, Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що в діях судді ОСОБА_1 немає складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.
Під час дисциплінарного провадження стосовно судді ОСОБА_1 не встановлено обставин, які свідчили б про умисне порушення нею вимог закону, однак, ураховуючи порушення суддею чітких і зрозумілих положень процесуального законодавства, Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що встановлені обставини свідчать про несумлінне виконання суддею обов`язків судді під час розгляду справи № 520/3773/2020 та вчинення нею дисциплінарного проступку внаслідок недбалості.
Перша Дисциплінарна палата ВРП також взяла до уваги відсутність істотних негативних наслідків для сторін у справі № 520/3773/2020, позитивну характеристику судді, затверджену зборами суддів Харківського окружного адміністративного суду, та відсутність у судді ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у минулому.
Згідно із частиною четвертою статті 109 Закону № 1402-VІІІ у разі вчинення суддею проступку, встановленого, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 106 цього Закону, до нього не можуть бути застосовані дисциплінарні стягнення, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті.
Водночас Перша Дисциплінарна палата ВРП взяла до уваги Висновок № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи (далі - КРЄС) про принципи й правила, що регулюють професійну поведінку суддів, зокрема етичні норми, несумісну з посадою поведінку та неупередженість (пункт 74), у якому зазначено, що шкала дисциплінарних санкцій стосовно судді має відповідати принципу пропорційності. Тобто необхідність урахування принципу пропорційності при обранні виду дисциплінарного стягнення має відповідати принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України), а також статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практиці її застосування Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ).
З огляду на викладене Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що пропорційним вчиненому дисциплінарному проступку та таким, що відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VІІІ та статті 50 Закону № 1798-VIII, буде застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження.
Не погодившись з таким рішенням ВРП, суддя ОСОБА_1., а також скаржниця ОСОБА_3 подали скарги до Великої Палати Верховного Суду.
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що:
- ВРП допустило порушення порядку виправлення описки у Спірному рішенні, позаяк ухвалою від 13 березня 2025 року № 518/0/15-25 про виправлення описки змінила юридичну кваліфікацію діяння, тобто фактично змінила суть оспорюваного рішення, що, зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені від 04 вересня 2019 року у справі № 9901/87/19, є порушенням порядку виправлення описок;
- рішення ВРП не містить належного обґрунтування обставин, що були поставлені у вину судді в контексті зміни суті ухваленого нею рішення. Навпаки, в матеріалах справи наявні два висновки експерта, які спростовують відомості, викладені в рішенні; 
- зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 990SCGC/2/24, обставини можливого неправильного застосування суддею норм процесуального права, що регулюють порядок виправлення описки в судовому рішенні, не можуть становити об`єктивну сторону дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ;
- діяння ОСОБА_1 не містять обов`язкового елементу суб`єктивної сторони дисциплінарного проступку - умислу, що, до того ж, на рівні з відсутністю істотних негативних наслідків, було встановлено і в самому рішенні ВРП;
- відсутній не лише умисел на порушення процесуального законодавства, а й сам факт такого порушення, адже ОСОБА_1 діяла у відповідності до чинної на час винесення ухвали практики Верховного Суду щодо застосування положень статті 253 КАС України;
- Дисциплінарною палатою та ВРП не було враховано, що строк накладення дисциплінарного стягнення сплив 23 серпня 2024 року, тобто майже за місяць до ухвалення рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що:
- рішення ВРП у частині накладення стягнення на суддю ОСОБА_1 є незаконним, а також необґрунтованим, оскільки воно не містить мотивів, з яких ВРП дійшла висновків, що до судді може бути застосовано стягнення саме у вигляді попередження. Це стягнення є найлегшим та непропорційним до вчиненого нею дисциплінарного проступку;
- ВРП не врахувала законодавчі обмеження щодо накладення дисциплінарного стягнення, істотний характер дисциплінарного проступку та встановлені обставини у дисциплінарній справі, які свідчать про умисний характер вчинення дисциплінарного проступку або про грубу недбалість судді; суспільний резонанс, що мав місце внаслідок дій судді;
- рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Основні мотиви, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду
Постановою від 14 травня 2026 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 990SCGC/16/25 ухвалила постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнила частково, скаргу ОСОБА_3 задовольнила повністю, визнала протиправним і скасувала рішення ВРП від 27 лютого 2025 року № 357/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16 вересня 2024 року № 2688/1дп/15-24 про притягнення судді Харківського окружного адміністративного суду  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
Велика Палата Верховного Суду визнала, що ВРП дійшла правильного висновку та належно мотивувала своє рішення про те, що дії судді ОСОБА_1. щодо зміни підписаного, проголошеного та надісланого до реєстру судового рішення у спосіб, що суперечить процесуальному закону, створюють у стороннього спостерігача враження щодо ігнорування судом процесу дотримання основних правил судочинства, не відповідають дотриманню високих стандартів поведінки судді з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість, справедливість суду, підривають довіру суспільства до судової влади та утворюють склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
Разом з тим Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, встановивши у діях судді ОСОБА_1 склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України № 1402-VIII, а саме допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, ВРП була зобов`язана визначати вид дисциплінарного стягнення з урахуванням спеціальних обмежень, прямо встановлених статтею 109 цього Закону.
Так, абзацом першим частини четвертої статті 109 Закону № 1402-VIII імперативно передбачено, що дисциплінарні стягнення, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, зокрема попередження, не застосовуються у разі вчинення суддею проступків, визначених пунктом 3 частини першої статті 106 цього Закону. Отже, законодавець прямо виключив можливість застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді попередження за вчинення відповідного дисциплінарного проступку.
Таким чином, після встановлення у діях судді складу проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, ВРП була юридично обмежена у виборі виду дисциплінарного стягнення та могла застосувати лише ті заходи дисциплінарного впливу, які допускаються законом для такого виду дисциплінарного проступку.
Незважаючи на це, ВРП, кваліфікувавши дії судді саме за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, застосувала до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді попередження, тобто стягнення, застосування якого в такому випадку прямо заборонене законом.
Оскільки допущене порушення є істотним і вплинуло на зміст ухваленого рішення, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для його скасування для вирішення ВРП питання про застосування виду дисциплінарного стягнення з дотриманням вимог статті 109 Закону № 1402-VIII.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. 
З наведеними висновками Великої Палати Верховного Суду та прийнятим за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рішенням не погоджуюся з огляду на таке.
ВРП кваліфікувала дії судді ОСОБА_1., пов`язані з постановленням ухвали від 14 серпня 2020 року про виправлення описки в резолютивній частині скороченого рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/3773/2020, в якій фактично змінила суть вирішення позовних вимог на протилежну, чим порушила вимоги статей 250, 253 КАС України, як дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстави допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема, в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
Відповідно до положень частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний, з-поміж іншого, справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Як убачається зі змісту постанови від 14 травня 2026 року у справі № 990SCGC/16/25 (пункт 158), Велика Палата Верховного Суду констатувала, що встановлені ВРП та її дисциплінарним органом факти дають підстави для висновку, що дії судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1. щодо зміни підписаного, проголошеного та надісланого до ЄДРСР судового рішення у спосіб, що суперечить процесуальному закону, утворюють склад дисциплінарного проступку, а відтак наявні підстави для юридичної кваліфікації дій судді згідно з пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України № 1402-VІІІ.
Проте з наведеною позицією Великої Палати Верховного Суду погодитись не можу.
Суддя ОСОБА_1. виявила, що в результаті технічної помилки було підписано та направлено в ЄДРСР текст скороченого рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 520/3773/2020, який суперечить рішенню, що фактично було прийняте судом.
Суд, усуваючи недоліки постанови від 13 серпня 2020 року у справі № 520/3773/2020 шляхом постановлення ухвали від 14 серпня 2020 року про виправлення описки, у кінцевому підсумку прийняв справедливе судове рішення, яке суд апеляційної інстанції залишив без змін, а суд касаційної інстанції відмовив у відкритті провадження на підставі частини п`ятої статті 333 КАС України.
Водночас ВРП та її дисциплінарний орган також установили факт відсутності негативних наслідків дій судді для учасників указаної справи, з чим погодилась і Велика Палата Верховного Суду.
Принцип верховенства права суди мають застосовувати з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Так, ЄСПЛ вважає, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (див. рішення від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (BRUMARESCU v. ROMANIA), заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (див. рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії» (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA), заява № 76943/11, § 123). Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, сторони провадження повинні мати право очікувати застосування зазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, § 47).
Отже, судді, які покликаються на вчинення ними дій з метою забезпечення верховенства права, повинні враховувати, що верховенство права не існує без юридичної визначеності. Учинення суддею дій у своїй професійній діяльності, які порушують юридичну визначеність судового рішення, має наслідком порушення у цілому верховенства права і породжує сумніви в передбачуваності судового рішення та можливості його виконання.
Таким чином, установлені ВРП та її дисциплінарним органом факти не дають підстави для висновку, що дії судді під час постановлення ухвали від 14 серпня 2020 року про виправлення описки у справі № 469/1511/16-а не відповідали принципам верховенства права та правової визначеності, а відтак підстав для юридичної кваліфікації дій судді за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ немає.
Велика Палата Верховного Суду також не побачила помилки при кваліфікації ВРП дій судді ОСОБА_1 як дисциплінарного проступку відповідно до пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.
Слід погодитися з висновками ВРП та її Дисциплінарної палати про те, що суддя при постановленні ухвали про виправлення описки порушив норми процесуального права, а саме статей 250, 253 КАС України, приписи яких визначають порядок проголошення судового рішення та вказують на неможливість скасування або зміни судового рішення судом, який його ухвалив, та регламентує порядок виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні. Однак такі дії судді в цьому конкретному випадку захистили права та інтереси позивачки в адміністративній справі, що не було враховано ВРП та її дисциплінарним органом як при кваліфікації дій судді, так і під час обрання виду дисциплінарного стягнення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII передбачено дисциплінарну відповідальність судді за умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
Отже, наведеною нормою статті 106 Закону № 1402-VIII прямо передбачено дисциплінарну відповідальність судді, зокрема, за грубе порушення процесуального закону. Проте суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення норм процесуального права, якщо це не потягло порушення прав людини і основоположних свобод, виключно у випадку, якщо таке порушення призвело до істотних негативних наслідків.
Водночас ВРП та її дисциплінарний орган, установивши порушення суддею норм процесуального права при постановленні ухвали від 14 серпня 2020 року про виправлення описки у справі № 520/3773/2020 та факт відсутності негативних наслідків для учасників зазначеної справи, безпідставно кваліфікували дії судді ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.
Зазначені дії судді за неможливості кваліфікації їх за пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII як спеціальним складом дисциплінарного проступку, пов`язаного з грубим порушенням суддею норм процесуального права, не можуть бути кваліфіковані й за пунктом 3 частини першої указаної статті Закону № 1402-VІІІ.
Ураховуючи викладене, необхідно було задовольнити скаргу ОСОБА_1 повністю, задовольнити скаргу ОСОБА_3 частково та скасувати рішення ВРП від 27 лютого 2025 року № 357/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16 вересня 2024 року № 2688/1дп/15-24 про притягнення судді Харківського окружного адміністративного суду  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Суддя І.В. Ткач