ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2026 р. справа № 300/8629/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Приватного підприємства "Тиса-ІФ" про стягнення податкового боргу в сумі 100494,11 грн,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області звернулося в суд із позовною заявою до Приватного підприємства "Тиса-ІФ" про стягнення податкового боргу в загальній сумі 100494,11 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем обліковується податковий борг у загальному розмірі 100494,11 грн., який виник у зв`язку із несплатою єдиного податку з юридичних осіб в сумі 6912,50 грн – основне зобов`язання та 6460,19 грн, - штрафних санкцій, з податку на додану вартість у сумі 87 121,42 грн, а саме основного зобов`язання у сумі 55166,00 грн, штрафних санкцій у сумі 31955,42 грн. Враховуючи те, що у встановлений законом строк та ігноруючи податкову вимогу, надіслану відповідачу, сума податкового боргу добровільно не сплачена, позивач просить позов задовольнити повністю та стягнути дану заборгованість. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем ухвала про відкриття провадження не отримана з незалежних від суду причин, що підтверджується довідкою Укрпошти із відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою"(а.с.41).
Вказана ухвала суду, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 124 КАС України, направлена на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з частиною 11 статті 126 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Таким чином, враховуючи, що вказана ухвала направлялася поштовим відправленням із відміткою "судова повістка", ця ухвала вважається врученою належним чином.
Отже, судом вживалися заходи щодо повідомлення ПП «Тиса-ІФ» в якості відповідача про розгляд адміністративної справи №300/8629/25, однак у визначений судом строк правом на подання відзиву відповідач не скористався. Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази, суд встановив такі обставини.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство "Тиса-ІФ" 05.04.2015 зареєстроване як юридична особа та взяте на облік, як платник податків контролюючим органом (а.с.29-33).
Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок адміністрування податків і зборів визначають положення Податкового кодексу України.
При вирішенні даного спору судом застосовані нормативно - правові акти в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що за приписами статті 36 Кодексу є податковим обов`язком. 
Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункт 36.2 статті 36 Податкового кодексу України). 
Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3 статті 37 Податкового кодексу України. Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. 
Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Що стосується заборгованості по єдиному податку з юридичних осіб.
Приватне підприємство "Тиса-ІФ" обрало спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та являється платником єдиного податку третьої групи. 
За приписами пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Платниками податку третьої групи є фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України).
Ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки) (пункт 293.1 статті 293 Кодексу).
Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи та податкових агентів платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів) є календарний квартал (крім податкового періоду податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу) (п. 294.1 ст. 294 Податкового кодексу України).
Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п. 294.2 ст. 294 Податкового кодексу України).
Платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду (п. 296.3 ст. 296 Податкового кодексу України).
Податкова декларація подається до контролюючого органу за місцем податкової адреси (п.296.4 ст.296 Податкового кодексу України)
Згідно з пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи (крім електронних резидентів (е-резидентів) сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
За приписами статті 300 Кодексу платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем подано, а Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області отримано уточнену податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи за І квартал 2025 року. Ставка єдиного податку згідно з декларацією визначена 3 відсотків від обсягу доходу за податковий (звітний період) (а.с.7-8).
В п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
У спірному випадку підприємство не здійснило сплату узгодженого податкового зобов`язання з єдиного податку в сумі 6912,50 грн.
Окрім цього, за результатами камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з єдиного податку Приватного підприємства "Тиса-ІФ", контролюючим органом 02.04.2025 складено акт 8052/09-19-04-07/39730653.
Під час перевірки встановлено порушення правил сплати грошового зобов`язання по платежу єдиний податок з юридичних осіб загалом на суму 90079,83 грн.
Як наслідок контролюючим органом 15.04.2025 винесено податкове повідомлення-рішення №00/11126/0407 яким до підприємства застосовано штрафні санкції в розмірі 6470,36 грн, (сума до стягнення становить 6460,19 грн). (а.с.15-16).
Вказане податкове повідомлення-рішення надсилалося підприємству однак не отримане ним, з незалежних від контролюючого органу причин, що підтверджується довідкою Укрпошти із відміткою: "за закінченням встановленого терміну зберігання" (а.с.17).
На підставі статті 42 та абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що направлене податкове повідомлення-рішення є врученим відповідачу.
Положеннями підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
За приписами пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Оскільки в суду відсутні докази порушення відповідачем відповідно до статті 56 Податкового кодексу України процедури адміністративного чи судового оскарження грошових зобов`язань, визначених вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням, суд приходить до переконання, що сума грошових зобов`язань з єдиного податку з юридичних осіб, є узгодженою.
Що стосується заборгованості з податку на додану вартість. 
Судом встановлено, що відповідачем самостійно визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, згідно з поданим до контролюючого органу уточнюючим розрахунком за грудень 2024 року податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок від 14.09.2025 (а.с.9-12). Як зазначає позивач, сума до стягнення становить 55166,00 грн. 
Відповідно до пункту 56.11. статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Таким чином, самостійно визначені грошові зобов`язання відповідача з податку на додану вартість є узгодженими з дня подання такої декларації.
Камеральною перевіркою щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 02.06.2023 по 14.11.2024, результати якої наведені в акті від 12.05.2025 №10692/09-19-04-07/39730653, встановлено несвоєчасну реєстрацію відповідачем податкових накладних (а.с.18-19).
Головним управлінням ДПС у Івано-Франківській області на підставі акта перевірки від 12.05.2025 №10692/09-19-04-07/39730653 прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.05.2025 №00/13527/0407, яким до відповідача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на додану вартість у сумі 61743,85 грн (а.с.20).
Вказане податкове повідомлення-рішення надсилалося підприємству однак не отримане ним, з незалежних від контролюючого органу причин, що підтверджується довідкою Укрпошти із відміткою: "адресат відсутній за вказаною адреою " (а.с.22).
На підставі статті 42 та абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що направлене податкове повідомлення-рішення є врученим відповідачу.
Докази порушення відповідачем процедури оскарження податкового зобов`язання, визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням, у матеріалах справи відсутні та судом не встановлені. Як стверджує позивач, визначена сума податкового зобов`язання є узгодженою.
Позивач зазначає, що у зв`язку із частковою сплатою податкового боргу сума, яка підлягає стягненню, становить 31955,42 грн.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виникає податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується або зменшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
На виконання вимог статті 59 Податкового кодексу України відповідачу надіслано податкову вимогу форми «Ю» №0007517-1308-0919 від 24.06.2025 (а.с.5). 
Відповідачем вимога не отримана та повернута до контролюючого органу із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.6).
На підставі статті 42 та статті 59 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що направлена податкова вимога є врученою відповідачу.
На час розгляду справи податкова вимога неоскаржена та невідкликана.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Податковий борг відповідача підтверджується також довідкою про борг станом на 12.11.2025 та витягом з інтегрованої картки обліку платника податків, які містяться в матеріалах справи (а.с.4,23-28).
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що сума узгодженого грошового зобов`язання з єдиного податку з юридичних осіб, з податку на додану вартість, що в загальному розмірі становить 100494,11 грн, є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено.
Доказів, які б свідчили про погашення такої заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано.
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів на звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів (пункт 87.1 статті 87 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 Податкового кодексу України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
На переконання суду відповідач зобов`язаний погасити всю суму податкового боргу. Наявність такого обов`язку у відповідача є визначальним для вирішення даного спору.
З огляду на вказане, позовні вимоги Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до Приватного підприємства "Тиса-ІФ" про стягнення податкового боргу в розмірі 100494,11 грн, є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

УХВАЛИВ:
позов задовольнити повністю. 
Стягнути з розрахункових рахунків у банках, що обслуговують Приватне підприємство "Тиса-ІФ" (код ЄДРПОУ 39730653) та за рахунок готівки, що належить платнику в дохід бюджету податковий борг у розмірі 100494 (сто тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 11 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ ВП – 43968084;
відповідач: Приватне підприємство "Тиса-ІФ" (код ЄДРПОУ 39730653), вул. Верховинця, буд.113, с. Старий Мізунь, Калуський район, Івано-Франківська область, 77543.

Суддя  /підпис/  Скільський І.І.