П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6759/25	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2025 року (суддя Тарасишина О.М., м. Одеса, повний текст рішення складений 08.05.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

06.03.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.01.2025:
- №3776/15-32-09-05-11, яким за порушення п. 1 ст. 23 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн.;
- №3774/15-32-09-05-11, яким за порушення п. 7 ст. 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн.;
- №3775/15-32-09-05-11, яким за порушення п. 1 ст. 21 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн.;
- №3771/15-32-09-05-11, яким за порушення п. 1 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .
На думку апелянта, судом першої інстанції серед усіх доводів сторони позивача були зроблені висновки лише щодо обґрунтованості підстав для проведення фактичної перевірки, при чому усі суттєві доводи судом були просто залишені поза увагою, жодного аргументу щодо них не надавалось і відповідачем.
Зокрема, спірна фактична перевірка не була проведена за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, а саме в магазині по АДРЕСА_1 , і була проведена, імовірно, за місцезнаходженням підрозділу податкової служби.
В порушення підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, акт №438/15-32-09-05-11 від 06 січня 2025 року за результатами фактичної перевірки було складено не за місцем проведення господарської діяльності (по АДРЕСА_1 ), а було надруковано в приміщенні Головного управління ДПС в Одеській області.
Відповідачем безпідставно було притягнуто до відповідальності позивача за порушення п. 1 ст. 21 та п. 1 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 18.06.2024 року, зазначені норми якого вступили в дію лише 01 січня 2025 року.
Строк проведення фактичної перевірки перевищив 10 діб.
Спірні податкові повідомлення-рішення від 24.01.2025 приймались не на підставі акту фактичної перевірки №438/15-32-09-05-10 від 06 січня 2025 року, а не як то було зроблено посадовими особами податкової служби на підставі акту фактичної перевірки №438/15-32-09-05-11 від 06 січня 2025 року.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі наказу від 26.12.2024 року №13337-п проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за адресою господарського об`єкта: АДРЕСА_1 , магазин з 27.12.2024 року тривалістю 10 діб, перевіряємий період з 04.04.2023 року – по дату закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Наказ від 26.12.2024 року №13337-п прийнятий у відповідності до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
За наслідками перевірки складено акт №438/15-32-09-05-11 від 06.01.2025, відповідно до висновків якого встановлено порушення:
- п. 1 ст. 23, п. 7 ст. 16 розділу ІІ Закону України від 18.06.2024 року "Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального", передбачена відповідальність згідно із п. 13 ст. 73 вищевказаного Закону;
- п. 1 ст. 17, п. 1 ст. 21 розділу ІІ Закону України від 18.06.2024 року №3817-ІХ "Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", передбачена відповідальність згідно із п. 35 ст. 73 вищевказаного Закону. 
На підставі акту перевірки, ГУДПС були винесені податкові повідомлення-рішення від 24.01.2025, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано: №3776/15-32-09-05-11 за порушення п. 1 ст. 23 Закону штраф у розмірі 24000 грн.; №3774/15-32-09-05-11 за порушення п. 7 ст. 16 Закону штраф у розмірі 24000 грн.; №3775/15-32-09-05-11 за порушення п. 1 ст. 21 Закону штраф у розмірі 24000 грн.; №3771/15-32-09-05-11 за порушення п. 1 ст. 17 Закону штраф у розмірі 24000 грн.
Посилаючись на істотні порушення процедури проведення фактичної перевірки, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про скасування вищезгаданих ППР.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган мав достатні та чітко обґрунтовані законом підстави для проведення фактичної перевірки позивача та видання відповідного наказу на проведення такої перевірки.
Також суд дійшов висновку, що податковим органом було доведено правомірність винесених податкових повідомлень-рішень від 24.01.2025 року №3776/15-32-09-05-11, №3774/15-32-09-05-11, №3775/15-32-09-05-11, №3771/15-32-09-05-11.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Статтею 80 ПК України визначені підстави для призначення фактичної перевірки, порядок її проведення та оформлення результатів. Також встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. 
У постанові від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23 Верховний Суд підтримав усталену у судовій практиці позицію про те, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки: наявність та/або отримання певної інформації; здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері. Така особливість зазначеного підпункту зумовлює обов`язок контролюючого органу у наказі про призначення перевірки поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про "наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення" або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2026 року у справі №460/7706/25.
Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка позивача була проведена відповідно до наказу від 26.12.2024 №13337-п, якій був виданий на підставі підпунктів 19-1.1.4, 19-1.1.14 пункту 191.1 статті 19-1, статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а саме: здійснення функцій, визначених законодавством, у сфері регулювання обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Резолютивна частина наказу сформульована наступним чином: "Провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_2 , за фактичною адресою господарської одиниці: АДРЕСА_1 , магазин з 27 грудня 2024 року тривалістю 10 діб. Перевірку провести за період діяльності з 04.04.2023 по дату закінчення фактичної перевірка з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору".
Слід врахувати, що до функцій контролюючих органів відповідно до статті 19-1 ПК України віднесено здійснення контролю за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (підпункти 19-1.1.4) та у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (підпункт 19-1.1.14).
Отже, враховуючи сформовану і усталену практику Верховного Суду, яка полягає в тому, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, наявність в наказі від 26.12.2024 №13337-п поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України посилання на здійснення відповідних функцій дає підстави стверджувати, що такій наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки.
Ураховуючи, що такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства, як-от уважав позивач, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на відсутність зазначення у наказі законних підстав для призначення фактичної перевірки.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що спірна фактична перевірка не була проведена за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, а саме в магазині по вул. Небесної Сотні, 49 в м. Одесі, і була проведена імовірно за місцезнаходженням підрозділу податкової служби.
Так, пунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дача початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.
Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. 
Абзацом шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні па перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
З наявних у матеріалах справи копій направлень на перевірку від 27.12.2024 №26493/15-32-09-05 та №26494/15-32-09-05 вбачається, що вони містять підписи позивача із зазначенням того, що вони були пред`явлені 27.12.2024 о 16:00 із одночасним врученням наказу №13337-17.
Зазначене спростовує твердження апелянта, що фактична перевірка проведена не за місцем фактичного провадження платником податків діяльності.
Ураховуючи, що перевірка розпочалася 27.12.2024 о 16:00, а закінчена – 03.01.2025 о 16:45, про що 06.01.2025 за її результатами було складено акт №438/15-32-09-05-11, доводи апелянта про перевищення, в порушення пункту 82.3 статті 82 ПК України, 10 денного строку проведення фактичної перевірки спростовуються матеріалами справи.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.01.2025 приймались не на підставі того акту, який вручений позивачу, колегія суддів враховує, що у відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС в Одеській області повідомило, що розглянуто адвокатський запит від 07.04.2025 №41 (вх. Головного управління ДПС в Одеській області від 08.04.2025 №41612/6) щодо інформації та копій документів стосовно фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у відповідній відповіді від 11.04.2025 №16738/6/15-32-09-05-06 повідомило, що за результатом проведеної фактичної перевірки відповідно до вимог п. 86.5 ст. 86 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 особисто вручений акт перевірки від 06.01.2025 №438/15-32-09-05-10 зміст якого повністю відповідає акту перевірки, який знаходиться у Головному управлінні ДПС в Одеській області від 06.01.2025 №438/15-32-09-05-11. Також надано інформацію про те, що остання цифра реєстраційного номеру акту 438/15-32-09-05-10 відрізняється від номера акта №438/15-32-09-05-11 тому, що остання цифра - це номенклатура справ, де зберігаються акти фактичних перевірок.
Щодо доводів апелянта про порушення принципу незворотності дії закону у часі з підстав того, що регулювання Законом правовідносин щодо зберігання суб`єктом господарювання тютюнових виробів та алкогольних напоїв в місцях зберігання, які внесені до Єдиного реєстру місць зберігання, розпочалося лише 01 січня 2025 року, тоді як факт відповідного виявлення порушення відбувся ще 25 листопада 2024 року, що унеможливлює притягнення позивача до податкової відповідальності.
Так, із матеріалів справи вбачається, що спірні ППР прийнято у зв`язку з тим, що позивачем 25.11.2024 було порушено приписи: п. 7 ст. 16 , п. 1 ст. 17, п. 1 ст. 21, п. 1 ст. 23 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".
Водночас, згідно абзацу шостого пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України від 18.06.2024 №3817-IX "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" , цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (27.07.2024), крім: пунктів 26, 27, 28, 29, 38, 39, 51, 53, 65, 74 частини першої статті 1, частини першої, абзаців п`ятого, сьомого, дев`ятого частини другої, пункту 2 частини третьої, частин сьомої, восьмої, десятої - шістнадцятої статті 3, частини п`ятої статті 6, статей 12, 14, 15, 17 частини четвертої статті 20, статей 21, 24, частини восьмої статті 29, статей , 18, 30, 34, 35, 38, 39 , 40, розділу VII (крім пунктів 22, 23 і 25 частини другої статті 46, статті 49), абзаців шостого і сьомого підпункту 3 і підпункту 4 пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону, які набирають чинності та вводяться в дію з 1 січня 2025 року .
Виходячи з наведеного колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про законність податкових повідомлень-рішень від 25.03.2025:
- №3771/15-32-09-05-11, яким за порушення п. 1 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн.;
- №3775/15-32-09-05-11, яким за порушення п. 1 ст. 21 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн.
Адже податковий орган кваліфікує дії як порушення за законом, який на момент здійснення таких дій не набрав чинності.
Таким чином доводи апеляційної скарги позивача про неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні рішення судом першої інстанції знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для часткового скасування рішення суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2025 року – скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.01.2025 №3775/15-32-09-05-11 та №3771/15-32-09-05-11 та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.01.2025 №3771/15-32-09-05-11 та №3775/15-32-09-05-11.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 та п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов