Справа №461/942/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
27 квітня 2026 року         місто Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді - Павлюк О. В.,
за участю: 
секретаря судового засідання - Гнаткович В. С.,
позивача - ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
представника позивача - Куспися Є. А. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про захист честі, гідності та ділової репутації, -
В С Т А Н О В И В :
Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання,  інші процесуальні дії у справі
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - Куспись Євгеній Адамович , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.
Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він натрапив в мережі інтернет на інформацію відносно вчинення ним сексуального насильства щодо підлеглих.
Наявність недостовірної інформації підтверджується:
1.1. Наявністю на платформі онлайн-ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_4 публікації під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_24» та розміщеним під цією статтею відеоматеріалів ОСОБА_3 (посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_3 /). Зокрема, на платформі онлайн-ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_4 який позиціонує себе як україномовне ЗМІ, засноване у Львові у 2019 році, була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_25 стаття, яка містила посилання зі супровідним відеоматеріалом з Youtube каналу ОСОБА_4 . Вищезазначена публікація під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_24» містила такий текст: « Керівник Мукачівського прикордонного загону , що входить у структуру Західного регіонального управління Держприкордонслужби, ОСОБА_1 домагався до прикордонниці, обіцяючи посаду на митному пості «ІНФОРМАЦІЯ_7». Його переписку та записи дзвінків опублікували громадські активісти. З переписки зрозуміло, що ОСОБА_1 , керівник Мукачівського прикордонного загону , що був призначений на посаду у січні 2021 року, близько першої ночі пропонував зустріч у себе вдома прикордонниці. У переписці він обіцяв на зустрічі вирішити питання її поновлення на роботу на митному пості «ІНФОРМАЦІЯ_7». При цьому він просив приїхати без чоловіка, котрому начебто не потрібно про це знати. Натомість в розмові з чоловіком жертви домагань ОСОБА_1 почав стверджувати, що у нього не було інтимних стосунків з його дружиною, а також заперечував сам факт нічних дзвінків та переписки з пропозицією зустрітись. Водночас ОСОБА_1 визнав, що знає її та його попросили вирішити питання з її службою на митному пості « ІНФОРМАЦІЯ_7 », з котрого прикордонницю начебто звільнили через хабарництво. «Керівник Мукачівсього загону ОСОБА_1 домагався до прикордонниці, а ОСОБА_7 спостерігав. Припускав, що ОСОБА_1 з ОСОБА_7 голодні не лише на гроші, а то виявляється і на любофффф. Аудіозаписи котрі залишили співчуваючи бардаку серед прикордонників невідомі громадяни я люб`язно надам на звернення Внутрішньої безпеки західного регіонального управління», - зазначив громадський активіст ОСОБА_3 . Невдовзі активісти планують опублікувати факти інших випадків домагань до працівниць Державної прикордонної служби України». Окрім цього, публікація містила обкладинку з відеоматеріалу ОСОБА_3 , де зображено фото ОСОБА_1 з надписом: « ІНФОРМАЦІЯ_26». У вищезазначеній публікації та відеоматеріалах містилися відомості про ОСОБА_11 - колишнього керівника Мукачівського прикордонного загону , що входить до структури ІНФОРМАЦІЯ_8 . У тексті публікації викладене твердження про те, що Позивач нібито здійснював домагання до підлеглої прикордонниці - пропонував їй зустріч у нічний час у себе вдома, нібито обіцяв сприяння у поновленні її на службі на митному пості « ІНФОРМАЦІЯ_7 », просив приховати факт такої зустрічі від її чоловіка і у подальшому нібито заперечував факт нічних дзвінків та переписки. Окрім текстових тверджень, під статтею був розміщений відеозапис зі фейсбук сторінки ОСОБА_3 , у якому відтворюється аудіозапис телефонної розмови між ОСОБА_1 та нібито чоловіком зазначеної прикордонниці, надаються коментарі щодо змісту розмови та обставин, пов`язаних зі службовою діяльністю ОСОБА_1 , містяться твердження, що подані як фактичні дані, без зазначення джерел їх офіційного підтвердження.
1.2. Відеороликом ОСОБА_3 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_27» ( ІНФОРМАЦІЯ_9 що розміщений на ютубканалі Відповідача, а також поширений в його телеграм-каналі (посилання на статтю в телеграм-каналі: ІНФОРМАЦІЯ_10 та мережі Facebook під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_28 ». Окрім вищезазначеної статті з недостовірною інформацією та посиланням на відеоматеріали Відповідача, ОСОБА_3 на своєму ютубканалі та телеграм каналі опублікував відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_28», де на початку відео розміщений текст такого змісту: «Розмова ОСОБА_1 про те чого він вчиняв спробу сексуального насильства». 
1.3. Відеороликом ОСОБА_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_29 » (посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_12 що розміщений на ютубканалі Відповідача, а також поширений в його телеграм-каналі (посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_10 та мережі Facebook. Так, у вказаному відео Відповідач на камеру, у продовження теми домагання, розповідає таке: «Перший кубок належить ОСОБА_1 за те, що він своєю ницою та нікчемною діяльністю, поведінкою по відношенню до жінок, привернув і зробив все для того, щоб привернулась увага до Прикордонної служби».
Отже, Відповідач поширив неправдиву інформацію про Позивача, звинувативши ОСОБА_1 у спробі вчинення сексуального насильства, виклав неперевірені факти, чим наніс шкоди діловій репутації та інтересам Позивача. Поширена інформація була подана як достовірна, без застережень щодо її оціночного характеру, та стала доступною необмеженому колу осіб не лише через вищевказаний вебсайт, а й через відеохостинг YouTube та телеграм-канал, які належать ОСОБА_3 . 
Відповідач є адміністратором та фактичним власником Telegram-каналу під назвою « ОСОБА_3 - офіційний телеграм-канал» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_13 ), що підтверджується відеороликом, відзнятим ОСОБА_16 та поширеним у своєму ж телеграм-каналі. Зауважує, що вищезазачені телеграм та ютуб-канали належать саме Відповідачу. Зокрема, в описі у своєму телеграм-каналі ОСОБА_3 зазначає перелік усіх своїх соцмереж, де він публікує та поширює відзняті ним відеоролики, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_30; ІНФОРМАЦІЯ_31; ІНФОРМАЦІЯ_14 ; ІНФОРМАЦІЯ_15 . Та й у самому відеоролику-зверненні до читачів, поширеному у Телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_32» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_13), ОСОБА_3 особисто підтверджує, що вказані телеграм-канал і ютуб-канал є справді каналами Відповідача, що дає можливість зробити висновок про те, що поширювачем негативної та недостовірної інформації відносно Позивача є ОСОБА_3 .
Враховуючи наведене, зазначені відомості, що стосуються професійної та службової діяльності Позивача, створюють негативне уявлення про нього як посадову особу та, на переконання Позивача, не відповідають дійсності, порушують його честь, гідність та ділову репутацію. 
Зауважує, що факт поширення про Позивача негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію і все вищевикладене не є оціночним судженням. Поширена інформація є фактичним твердженням, завідомо недостовірним, неправдивим, таким, що містить відомості про події, які не існували та не відповідають дійсності, є перекрученими та відвертою брехнею. Позивач ніколи не вчиняв ані самого сексуального насильства, ані спроб у вчиненні такого насильства. ОСОБА_1 не притягувався до відповідальності за спробу вчинення сексуального насильства як це передбачено статтею 153 Кримінального кодексу України. Однак, Відповідач зазначає протилежне та поширює недостовірну інформацію відносно Позивача значному колу осіб. 
Зазначена інформація, за твердженнями Позивача, є недостовірною з огляду на таке. 
ОСОБА_1 обіймав посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_17 ( АДРЕСА_3 ). 22 серпня 2021 року шляхом підписання відповідних актів, Позивач здав посаду начальника Мукачівського прикордонного загону . Станом на 18.08.2021, відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України, Позивач був призначений на посаду начальника відділу аналітичного забезпечення та поточного планування штабу ІНФОРМАЦІЯ_18 ( АДРЕСА_1 ). А з 31.08.2021 полковник ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою №08/821 від 11 грудня 2025 року. 
Отже, на момент появи інформації про домагання, Позивач проходив службу у м. Харкові та фізично не міг перебувати у м. Мукачево, а тим більше чинити якісь домагання до підлеглої прикордонниці митного посту, що на Закарпатті. 
Аналізуючи вищезазначене можна зробити такі висновки: 1) публікація на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 з посиланням на відеоматеріали та висловлювання ОСОБА_17 , який поширює вищевказану інформацію і на своїх соціальних сторінках та онлайн-каналах, містить конкретну інформацію про вчинення Позивачем злочину у формі домагання і порушення ним законодавства, що не є доведеним; 2) відеоролик ОСОБА_17 з його участю на його ж ютуб-каналі під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_33», де на початку відео розміщений текст такого змісту: «Розмова ОСОБА_1 про те чого він вчиняв спробу сексуального насильства» прямо вказує на спробу Позивача у вчиненні сексуального насильства, тобто злочину, який передбачений відповідними нормами кримінального кодексу України. Однак, стосовно ОСОБА_1 не було відкрите кримінальне провадження за ст. 153 Кримінального кодексу України як і не були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення вказаного злочину. Позивач не був притягнутий до кримінальної відповідальності за цей злочин та, відповідно, не відбував покарання. Вочевидь, зміст як самої публікації, так і відзнятих відеоматеріалів ОСОБА_3 свідчать про те, що негативна інформація стосовно Позивача була розповсюджена з метою формування негативної думки щодо діяльності ОСОБА_1 , що у свою чергу порушує його право на повагу честі та гідності, а тому вона підлягає спростуванню. Ця інформація дискредитує і підриває авторитет Позивача в очах необмеженого кола осіб, створює до нього негативне ставлення, порочить його честь, гідність і ділову репутацію як фізичної особи, громадянина України, посадової особи, тому ця інформація підлягає спростуванню у такий саме спосіб, у який вона була поширена. 
Отже, враховуючи наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями та вини останніх у її заподіюванні, наявні також підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 01 грн 00 коп (одна гривня нуль копійок).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 для розгляду цієї справи визначена суддя Павлюк О. В.
Ухвалою від 30.01.2026 суддя залишила вказану позовну заяву без руху, встановивши Позивачу строк для усунення її недоліків. Позивач виправив недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
Ухвалою від 03.02.2026 Галицький районний суд м. Львова відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче засідання. 
02.04.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, про що був внесений відповідний запис до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні Позивач та його представник - адвокат Куспись Є. А. підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позові, та просили їх задовольнити.
З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив Відповідачу ухвалу про відкриття провадження та судові повістки про виклик у судові засідання до його електронного кабінету у системі Електронний Суд, що підтверджується довідками про доставку електронного документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частинах 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Суд вжив передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення Відповідача та створив умови для реалізації принципу змагальності сторін.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов у встановлений судом строк не подав та жодних клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, не заявив, а тому суд, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням заочного рішення. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Розгляд справи по суті відбувся 27.04.2026.
Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пункті 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).
Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом (стаття 200 ЦК України).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частини перша та сьома статті 277 ЦК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до таких висновків.
Суд безпосередньо у судовому засіданні дослідив такі публікації, які поширені на інтернет-платформах.
На платформі онлайн-ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_4 публікація під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_19 » та розміщеним під цією статтею відеоматеріалів ОСОБА_3 (посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Зокрема, на платформі онлайн-ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_4 була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_25 стаття, яка містила посилання на відеоматеріал з Youtube каналу ОСОБА_4 . Вищезазначена публікація під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_24» містила такий текст: « Керівник Мукачівського прикордонного загону , що входить у структуру Західного регіонального управління Держприкордонслужби, ОСОБА_1 домагався до прикордонниці, обіцяючи посаду на митному пості «ІНФОРМАЦІЯ_7». Його переписку та записи дзвінків опублікували громадські активісти. З переписки зрозуміло, що ОСОБА_1 , керівник Мукачівського прикордонного загону , що був призначений на посаду у січні 2021 року, близько першої ночі пропонував зустріч у себе вдома прикордонниці. У переписці він обіцяв на зустрічі вирішити питання її поновлення на роботу на митному пості «ІНФОРМАЦІЯ_7». При цьому він просив приїхати без чоловіка, котрому начебто не потрібно про це знати. Натомість в розмові з чоловіком жертви домагань ОСОБА_1 почав стверджувати, що у нього не було інтимних стосунків з його дружиною, а також заперечував сам факт нічних дзвінків та переписки з пропозицією зустрітись. Водночас ОСОБА_1 визнав, що знає її та його попросили вирішити питання з її службою на митному пості « ІНФОРМАЦІЯ_7 », з котрого прикордонницю начебто звільнили через хабарництво. «Керівник Мукачівсього загону ОСОБА_1 домагався до прикордонниці, а ОСОБА_7 спостерігав. Припускав, що ОСОБА_1 з ОСОБА_7 голодні не лише на гроші, а то виявляється і на любофффф. Аудіозаписи котрі залишили співчуваючи бардаку серед прикордонників невідомі громадяни я люб`язно надам на звернення Внутрішньої безпеки західного регіонального управління», - зазначив громадський активіст ОСОБА_3 . Невдовзі активісти планують опублікувати факти інших випадків домагань до працівниць Державної прикордонної служби України». Окрім цього, публікація містила обкладинку з відеоматеріалу ОСОБА_3 , де зображено фото ОСОБА_1 з надписом: « ІНФОРМАЦІЯ_26». У вищезазначеній публікації та відеоматеріалах містилися відомості про ОСОБА_11 - колишнього керівника Мукачівського прикордонного загону , що входить до структури ІНФОРМАЦІЯ_8 . У тексті публікації викладене твердження про те, що Позивач нібито здійснював домагання до підлеглої прикордонниці - пропонував їй зустріч у нічний час у себе вдома, нібито обіцяв сприяння у поновленні її на службі на митному пості «ІНФОРМАЦІЯ_7», просив приховати факт такої зустрічі від її чоловіка і у подальшому нібито заперечував факт нічних дзвінків та переписки. Окрім текстових тверджень, під статтею був розміщений відеозапис зі фейсбук сторінки ОСОБА_3 , у якому відтворюється аудіозапис телефонної розмови між ОСОБА_1 та нібито чоловіком зазначеної прикордонниці, надаються коментарі щодо змісту розмови та обставин, пов`язаних зі службовою діяльністю ОСОБА_1 , містяться твердження, що подані як фактичні дані, без зазначення джерел їх офіційного підтвердження.
Відеоролик ОСОБА_3 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_27» ( ІНФОРМАЦІЯ_9 що розміщений на ютуб-каналі Відповідача, а також поширений в його телеграм-каналі (посилання на статтю в телеграм-каналі: ІНФОРМАЦІЯ_10 та мережі Facebook під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_11 . ОСОБА_1 ». 
Окрім вищезазначеної статті та посилання на відеоматеріали Відповідача, ОСОБА_3 на своєму ютубканалі та телеграм каналі опублікував відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_28», де на початку відео розміщений текст такого змісту: «Розмова ОСОБА_1 про те чого він вчиняв спробу сексуального насильства». 
Відеоролик ОСОБА_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_29 » (посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_12 що розміщений на ютубканалі Відповідача, а також поширений в його телеграм-каналі (посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_10 та мережі Facebook. Так, у вказаному відео Відповідач на камеру розповідає таке: «Перший кубок належить ОСОБА_1 за те, що він своєю ницою та нікчемною діяльністю, поведінкою по відношенню до жінок, привернув і зробив все для того, щоб привернулась увага до Прикордонної служби».
Суд встановив, що зміст інформації, наведеної стороною Позивача у позовній заяві, відповідає змісту наведених вище матеріалів. Сам зміст цих матеріалів стороною відповідача не оспорюється. 
Щодо належності Відповідачу вказаних акаунтів, авторства спірних оприлюднених публікацій, суд зазначає таке.
За результатами дослідження інформаційного наповнення сторінок у соціальних мережах YouTube (ІНФОРМАЦІЯ_34) та Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_30, ІНФОРМАЦІЯ_31) суд встановив таке:
- у профілях зазначене ім`я та прізвище Відповідача, які повністю співпадають з його персональними даними; 
- на сторінках розміщені фото-, відеоматеріали та дописи, пов`язані з особою Відповідача; 
- автор у публікаціях підписується як ОСОБА_3 ; 
- у дописах містяться згадки про діяльність організацій, безпосередньо пов`язаних із Відповідачем, зокрема ГО «Рабів до раю не пускають»; 
Також, слід відзначити, що відсутні дані про звернення Відповідача до правоохоронних органів, власників чи адміністраторів соціальної мережі або відеохостингу щодо блокування відповідних акаунтів, а також встановлення осіб причетних до такої діяльності. Наведені вище публікації містять пряму мову Відповідача, у тому числі зафіксовану на відео. 
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що зміст спірних публікацій не викликає у стороннього спостерігача обґрунтованих сумнівів щодо належності їх авторства Відповідачу. 
Відповідно до п. 9-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у справах цієї категорії є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, та/або отримувач послуг хостингу.
Сукупність досліджених доказів - зміст сторінок, характер публікацій, їх системність, використання персональних даних Відповідача та самопідписування дописів свідчить про те, що відповідні акаунти належать Відповідачу та адмініструються ним особисто.
Таким чином, суд доходить до висновку, що саме Відповідач є автором і розповсюджувачем спірної інформації, а тому несе відповідальність за зміст дописів та відеоматеріалів, оприлюднених у зазначених профілях.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація твердженням про факти, чи оціночним судженням (див., наприклад, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2023 року у справі № 127/9786/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2023 року у справі №486/2152/21).
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їхнього суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 205/1262/24).
У постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/7795/17 зазначено, що тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. 
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом . 
Оціночне судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу , є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. 
Як встановив суд, що також підтверджується матеріалами справи, з 23 грудня 2020 року по 18 серпня 2021 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_17 ( АДРЕСА_3 ). 
22 серпня 2021 року шляхом підписання відповідних актів, Позивач здав посаду начальника Мукачівського прикордонного загону . 
Станом на 18.08.2021 відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_20 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділу аналітичного забезпечення та поточного планування штабу ІНФОРМАЦІЯ_18 ( АДРЕСА_1 ). 
З 31.08.2021 полковник ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою №08/821 від 11 грудня 2025 року. 
Отже, на момент появи спірної інформації Позивач проходив службу у м. Харкові та фізично не міг перебувати у м. Мукачево. Вказані обставини також знаходять своє підтвердження у біографічній довідці полковника ОСОБА_1 від 15 грудня 2025 року, долученій до цього позову. 
Аналізуючи вищезазначене суд погоджується з доводами Позивача про тен, що публікація на вебсайті ІНФОРМАЦІЯ_4 з посиланням на відеоматеріали та висловлювання ОСОБА_17 , який поширює вищевказану інформацію і на своїх соціальних сторінках та онлайн-каналах, містить конкретну інформацію про вчинення Позивачем злочину у формі домагання і порушення ним законодавства, що не є доведеним. 
Відеоролик ОСОБА_17 з його участю на його ж ютуб-каналі під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_33», де на початку відео розміщений текст такого змісту: «Розмова ОСОБА_1 про те чого він вчиняв спробу сексуального насильства» прямо вказує на спробу Позивача у вчиненні сексуального насильства, тобто злочину, який передбачений відповідними нормами кримінального кодексу України. 
Однак, відомості щодо відкриття кримінального провадження стосовно Позивача за відповідною статтею Кримінального кодексу України відсутні, як і відсутні дані про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення вказаного злочину. 
Позивач також не притягався до кримінальної відповідальності та, відповідно, не відбував покарання. Вказана обставина підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданим Позивачем, відповідно до якого щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, незняті та непогашені судимості чи розшук.

Суд зазначає, що наведені висловлювання мають характер фактичних тверджень, а не оціночних суджень, оскільки містять пряму вказівку на вчинення конкретних протиправних дій, піддаються об`єктивній перевірці та передбачають наявність юридично встановлених фактів, підтверджених компетентними органами.
Будь-яке твердження про вчинення особою злочину можливе виключно за наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили. Відповідно до принципу презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, доки її вину не доведено в законному порядку та не встановлено вироком суду.
Матеріали справи не містять жодного обвинувального вироку щодо позивача, доказів існування кримінальних проваджень, які б підтверджували наведені звинувачення та будь-яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження поширеної інформації.
Окремо суд зазначає таке.
У постанові КЦС ВС від 10 вересня 2025 року у справі № 757/19417/23 (провадження № 61-9428св24) суд касаційної інстанції, серед іншого, навів такі висновки, посилаючись на відповідні положення чинного законодавства.
Відповідно до статті 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
У частині другій статтею 278 ЦК України передбачено, що якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Верховний Суд зазначає, що захист права фізичної особи на ім`я залежить від способу порушення, оспорення або невизнання цього права та може здійснюватися загальними способами захисту суб`єктивних цивільних прав (в тому числі припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України)), так і іншим способом відповідно до змісту цього права та наслідків, що спричинило це порушення.
Отже, з метою поновлення порушеного немайнового права на ім`я, яке передбачає відновлення можливості фізичній особі вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя, враховуючи спосіб його порушення через мережу інтернет та наслідки, що їх спричинило це порушення, позивач має право вимагати від відповідача припинити дії з використанням його імені, що порушили його особисте немайнове право, шляхом видалення з публікації посилання на власне ім`я.
У контексті наведених висновків суду касаційної інстанції суд відзначає таке.
Посилюючись на конкретні дії, які позиціонуються як злочинна діяльність, Відповідач використовує ім`я Позивача, не маючи на це відповідного дозволу, тобто фактично порушує права фізичної особи на ім`я.
Суд вважає висновки суду касаційної інстанції, висловлені у наведеній справі, релевантними до цієї справи у частині дотримання права фізичної особи на ім`я. У свою чергу, оцінку спірної інформації на предмет оціночних суджень чи фактичних тверджень суд у цьому рішенні висловлює окремо.
Вочевидь, зміст як самої публікації, так і відзнятих Відповідачем відеоматеріалів, свідчать про те, що негативна інформація стосовно Позивача була розповсюджена з метою формування негативної думки щодо діяльності ОСОБА_1 , що у свою чергу порушує його право на повагу честі та гідності. 
Таким чином, поширена Відповідачем інформація приписує Позивачу вчинення кримінальних правопорушень, не підтверджена належними доказами, суперечить принципу презумпції невинуватості та формує у суспільстві хибне уявлення про Позивача як особу, причетну до злочинної діяльності.
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). 
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати й передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади й незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. 
Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. 
Отже, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18).
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Водночас, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку із цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, установлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими шляхами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, які спричинило це порушення. 
Такий спеціальний спосіб захисту гідності, честі та ділової репутації, як припинення подальшого поширення інформації, що принижує честь, гідність та репутацію фізичної особи (стаття 278 ЦК України), передбачає два види припинення інформації: 1) коли право порушується, 2) коли право уже порушене. Такий спосіб захисту орієнтований на застосування до масових поширень інформації. 
Відмінність такого способу захисту особистих немайнових прав від спростування недостовірної інформації полягає не лише в меті застосування цих способів, але й у тому, що заборона поширення інформації (яка готується до поширення або яка вже поширена) може бути застосована й у разі поширення інформації незалежно від того, чи вона є недостовірною, чи абсолютно правдивою. Тобто позивач лише доводить, що зазначена інформація порушує його особисті немайнові права. 
З огляду на положення статті 32 Конституції України судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема перелічених у статті 270 ЦК України, порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України й поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у разі, якщо ця інформація відповідає дійсності й не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. 
Спеціальний порядок спростування недостовірної інформації передбачений для випадків, коли ця інформація набула поширення через документ, який ухвалила (видала) юридична особа (частина п`ята статті 277 ЦК України). У такому разі документ, який містить недостовірну інформацію, що порочить особисті немайнові права фізичних осіб, має бути відкликаний. 
Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. 
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
До спеціальних способів захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. 
Відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Водночас суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.
Згідно зі ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.
У статті 11 Закону України «Про інформацію» зазначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про інформацію», конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист персональних даних», цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», об`єктами захисту є персональні дані.
У статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними.
Суб`єкт персональних даних має право: 1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; 2) отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані; 3) на доступ до своїх персональних даних; 4) отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних; 5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; 6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; 7) на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи; 8) звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду; 9) застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних; 10) вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних; 12) знати механізм автоматичної обробки персональних даних; 13) на захист від автоматизованого рішення, яке має для нього правові наслідки.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. Персональні дані, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової чи контррозвідувальної діяльності, боротьби з тероризмом, видаляються або знищуються відповідно до вимог закону.
В абз.5 п.3.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі №1- 9/2012 від 20.01.2012 р. за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України (далі - Рішення КСУ), зазначено, що Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім 'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не надавав згоди ОСОБА_3 на опрацювання, поширення, зберігання його персональних даних та поширення конфіденційної інформації про нього.
За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначені та дослідженні публікації, викладені на інтернет-платформах, зокрема висловлювання в них, є фактичними твердженнями, які, у свою чергу, є недостовірними та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .
Тобто, інформація, яка була опублікована ОСОБА_3 на власних сторінках у соціальних мережах у дописах та відео є недостовірна, а тому належним способом захисту є зобов`язання видалення та спростування таких публікацій. 
Разом з тим, з метою належного виконання рішення суду, вирішуючи спір у частині вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 здійснити спростування поширеної недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне навести у резолютивні частині вказаного рішення відповідний перелік джерел та посилання, які визнані судом такими, що містять недостовірну та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_18 інформацію, тобто вирішити спір у цій частині відповідно до обсягу заявлених вимог.
Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого.
У статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З урахуванням положень ст. 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року у справі № 455/1076/16-ц).
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. 
У процесі розгляду справи встановлено, що інформація про нібито причетність Позивача до здійснення сексуального насильства та домагання до своїх підлеглих, є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Поширення цієї інформації є наслідком дій Відповідача. Очевидним для суду є те, що значне охоплення аудиторії та масштаб поширення недостовірних відомостей спричиняють істотні репутаційні втрати для Позивача. Такі звинувачення безпосередньо шкодять його діловій репутації, оскільки створюють негативний імідж як серед бізнес-партнерів, так і серед суспільства загалом. Враховуючи систематичний характер поширення недостовірної інформації, її охоплення та доступність у соціальних мережах, вплив на репутацію позивача є тривалим і значним. 
Отже, наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів Позивача про спричинення йому моральної шкоди, а тому приходить до висновку про стягнення такої з Відповідача на користь Позивача у заявленому у цьому позові розмірі.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду Позивач сплатив судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, а також за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у загальному розмірі 5'990,40 грн (3'328 грн. х 0,4 х 2+3'328,00).
Таким чином, оскільки суд прийшов до задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача у повному обсязі.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :
1. Позов - задовольнити.
2. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, яка була опублікована ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на власних сторінках у соціальних мережах у дописах та відео, у яких міститься недостовірна інформація про ОСОБА_1 , а саме:
1) на відеохостингу YouTube відеоматеріалів за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_35 » на ІНФОРМАЦІЯ_23 ; 
2) на онлайн-платформі для обміну електронними повідомленнями Telegram, зокрема у публічному Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_37» (посилання на канал: ІНФОРМАЦІЯ_36) відеоматеріалів під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_28 », а саме (тут і далі мовою оригіналу): « Розмова ОСОБА_1 про те чого він вчиняв спробу сексуального насильства»;
3) на відеохостингу YouTube за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12 яка називається « ІНФОРМАЦІЯ_38 » на YouTube каналі ІНФОРМАЦІЯ_39 ; 
4) на онлайн-платформі для обміну електронними повідомленнями Telegram, зокрема у публічному Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_37» (посилання на канал: ІНФОРМАЦІЯ_13) відеоматеріалів під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_40 », а саме (тут і далі мовою оригіналу): «Перший кубок належить ОСОБА_1 за те, що він своєю ницою та нікчемною діяльністю, поведінкою по відношенню до жінок, привернув і зробив все для того, щоб привернулась увага до Прикордонної служби».
3. Зобов`язати ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )  здійснити спростування поширеної недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 , а саме інформації, поширеної:
1) на відеохостингу YouTube відеоматеріалів за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_35 » на ІНФОРМАЦІЯ_23 ; 
2) на онлайн-платформі для обміну електронними повідомленнями Telegram, зокрема у публічному Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_37» (посилання на канал: ІНФОРМАЦІЯ_36) відеоматеріалів під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_33 », а саме (тут і далі мовою оригіналу): « Розмова ОСОБА_1 про те чого він вчиняв спробу сексуального насильства»;
3) на відеохостингу YouTube за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12 яка називається « ІНФОРМАЦІЯ_38 » на ІНФОРМАЦІЯ_23 ; 
4) на онлайн-платформі для обміну електронними повідомленнями Telegram, зокрема у публічному Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_37» (посилання на канал: ІНФОРМАЦІЯ_13) відеоматеріалів під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_41. », а саме (тут і далі мовою оригіналу): «Перший кубок належить ОСОБА_1 за те, що він своєю ницою та нікчемною діяльністю, поведінкою по відношенню до жінок, привернув і зробив все для того, щоб привернулась увага до Прикордонної служби»,
у такий самий спосіб та ідентично (адекватно) до форми поширення недостовірної інформації, шляхом повідомлення ОСОБА_3 про це у відео та у дописах з подальшим опублікуванням, без права видалення, на власних сторінках у соціальних мережах - YouTube (ІНФОРМАЦІЯ_34), Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_37» (посилання на канал: ІНФОРМАЦІЯ_13), не пізніше 10 днів з дня набрання даним судовим рішенням законної сили.
4. Стягнути зі ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 01 (одна) гривня 00 копійок.
5. Стягнути зі ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5'990 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 40 (сорок) копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 27.04.2026.
Суддя Ольга ПАВЛЮК