Єдиний унікальний номер 205/17136/25
Номер провадження2/205/207/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді – Терещенко Т.П., 
за участю секретаря судового засідання – Данчула К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки співвласника в праві власності на земельну ділянку, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності на підставі договору дарування частини домоволодіння від 29 березня 2003 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. та зареєстрованим у реєстрі за №877, належить 57/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а 43/100 частин вказаного домоволодіння належить його матері ОСОБА_2 . Зазначає, що земельна ділянка за вищевказаною адресою з кадастровим номером 1210100000:08:418:0041 площею 0,1 га належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з відсутністю розміру часток у праві власності на спірну земельну ділянку він не може укласти угоди щодо відчуження земельної ділянки. Вказує, що протягом тривалого часу намагався вирішити з відповідачем питання визначення часток співвласників та пропонував укласти нотаріально посвідчений договір з цього питання, але отримав відмову. На підставі викладеного він звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визначити, що його частка у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:418:0041, площею 0,1 га та цільовим призначенням – для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 частку. 
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
22 квітня 2026 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.
Представником позивача ОСОБА_3 було надано до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги і не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча на підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень проти позову суду не представила, відзив не надала.
За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
01 червня 2026 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 57/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 29 березня 2003 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. та зареєстрованим у реєстрі за №877 (а. с. 4-5).
Матеріали справи також містять інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №451129671, яка сформована 07 листопада 2025 року, зі змісту якої судом встановлено реєстрацію права власності на 57/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (а. с. 6).
Також у матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №249776421, який сформований 25 березня 2021 року, з якого судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 1210100000:08:418:0041 (а. с. 7-9).
Частиною 1 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
Частинами 1, 2, 3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою – частки визначаються рівними.
Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.
Враховуючи вищевикладене, у вказаних правовідносинах суд насамперед виходить із правової природи спільної сумісної власності. Оскільки земельна ділянка належить двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, то позивач має право вимагати визначення своєї частки, як співвласник для подальшого розпорядження належним йому майном.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для реалізації своїх прав, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначив, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір з відповідача не підлягають стягненню.
Керуючись ст. ст. 16, 15-16, 355, 357, 368ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81-82, 89, 109, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 282, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки співвласника в праві власності на земельну ділянку – задовольнити.
Визначити, що частка ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:418:0041, площею 0,1 га та цільовим призначенням – для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 частку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони: 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.П. Терещенко