ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.05.2026	Справа № 910/3342/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кий" про стягнення 13 866,03 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2026 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кий" (далі - Товариство) 13 866,03 грн, з яких: 7 362,85 грн - основна заборгованість, 5 014,70 грн - інфляційні втрати, 1 488,48 грн - три проценти річних. У цій позовній заяві Підприємство також просило повернути йому з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 4 817,44 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року за укладеним між сторонами договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання від 26 квітня 2019 року № 103024700010100.
Ухвалами Господарського суду міста Києва від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) та повернуто Підприємству з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 4 817,44 грн. Крім того, відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
13 квітня 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від цієї ж дати, у якому останній проти задоволення позову заперечував та вказав, що не є власником або користувачем спірної квартири № 86 в будинку № 15 по вулиці Новомостицькій у місті Києві, а тому не є належним споживачем послуг з теплопостачання на цьому об`єкті. Крім того, вказаний будинок був введений в експлуатацію лише в червні 2020 року, що, на думку відповідача, виключає можливість надання послуг у спірний період. Відповідач також зазначав, що позивач не надав належних доказів фактичного постачання теплової енергії: відсутні рахунки, акти приймання-передачі послуг, підтверджені показники приладів обліку та документи про передачу лічильників на абонентський облік. Надані позивачем акти, корінці нарядів та відомості теплоспоживання, - складені в односторонньому порядку Підприємством, містять суперечливі відомості щодо особових рахунків та не підтверджують отримання послуг саме Товариством. При цьому, значна частина поданих позивачем документів стосується інших абонентів або загальнобудинкового обліку, а не спірної квартири. Крім того, сам позивач неодноразово здійснював коригування нарахувань, у результаті яких остаточна вартість послуг за спірний період стала від`ємною, що свідчить про відсутність заборгованості. Відповідач заперечував проти нарахованих Підприємством сум компенсаційних виплат, оскільки вони розраховані на первісні, а не скориговані суми, та з порушенням строків виконання зобов`язання. Товариство також зазначало про те, що воно не визнавало спірної суми заборгованості, а лише зверталося до позивача з вимогою провести перерахунок. У зв`язку з цим відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Разом з відзивом Товариство подало заяву, у якій просило про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог Підприємства про стягнення з відповідача заборгованості за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року.
17 квітня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, у якій останній зазначив, що спірні послуги були надані відповідачу на підставі укладеного з ним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання від 26 квітня 2019 року № 103024700010100, який є чинним, не був розірваний чи визнаний недійсним. Позивач стверджував, що будинок № 15 по вулиці Новомостицькій був підключений до опалення ще з листопада 2018 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи корінцями нарядів про підключення та відключення будинку до опалення, а також відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання будинку. Оскільки вказаний правочин було укладено з відповідачем, саме він є споживачем спірних послуг. Відповідач не встановив індивідуальних засобів обліку, не подавав показників лічильників, не звертався із запереченнями щодо обсягів чи вартості нарахувань та не надав доказів відключення спірної квартири від централізованого теплопостачання. Позивач також заперечував проти застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, посилаючись їх продовження та зупинення у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), та воєнного стану, а також на дії відповідача, які, на думку Підприємства, свідчать про визнання боргу. 
21 квітня 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення від цієї ж дати, у яких останній навів свої аргументи на спростування доводів позивача, наведених у відповіді на відзив, а також вказав, що сам факт укладення договору не підтверджує реального надання послуг, тоді як відсутність даних про засоби обліку та підписаних двосторонніх документів ставить під сумнів достовірність нарахувань позивача. Відповідач також зазначав, що строк позовної давності за вимогами позивача щодо основної заборгованості за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року закінчився 24 грудня 2025 року, у зв`язку з чим направлений Підприємству лист відповідача, датований 5 січнем 2026 року, № 05/01-01 з пропозицією про реструктуризацію спірної заборгованості не є підставою для переривання вказаної позовної давності.
Жодних інших клопотань і заяв від сторін не надходило.
Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів і доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", позивача визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго". Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 Підприємству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 1 травня 2018 року позивач здійснює постачання теплової енергії у місті Києві.
Згідно з пунктом 2.2.1 статуту позивача предметом діяльності Підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Як вбачається з інформації, розміщеної на Порталі єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua/), Товариство є замовником будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудинковими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом по вулиці Новомостицькій, 15 в Подільському районі міста Києва (ідентифікатор ІУ163201701969).
26 квітня 2019 року між Товариством і Підприємством був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання від 26 квітня 2019 року № 103024700010100, за умовами якого останнє зобов`язалося своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а Товариство - своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами в строки й на умовах, що передбачені цим правочином.
Цей договір, а також додатки до нього, підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені їх печатками.
Відповідно до пунктів 3, 4 вказаного правочину характеристика об`єкта надання послуг, а також характеристики засобів обліку гарячої води й теплової енергії зазначені в додатках №№ 2, 3 до договору.
Тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення й постачання гарячої води затверджуються органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. На момент укладання цього договору тарифи на послуги затверджені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22 грудня 2018 року № 2340 та становлять за централізоване опалення: 1 654,41 грн/Гкал (з ПДВ) за умови наявності будинкового або квартирного засобів обліку теплової енергії; 38,50 грн м2 (з ПДВ) опалювальної площі в опалювальний сезон за умови відсутності будинкового або квартирного засобів обліку теплової енергії (пункти 5, 6 вказаного правочину).
За умовами пункту 9 договору оплата послуг за показаннями засобів обліку, встановлених у приміщенні, проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору гарячої води у приміщенні незалежно від наявності засобів обліку на вводах у будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності засобів обліку, встановлених у приміщенні, без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом 5 пункту 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Привила № 630), згідно з яким, у разі несправності засобів обліку води й теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання та/або випадків, коли засоби обліку, встановлені у приміщенні, не знаходяться на абонентському обліку виконавця або зняті з нього. Виконавець та споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
У пункті 11 вказаного правочину сторони погодили, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі квартири (об`єму приватного будинку), за умови здійснення власником або балансоутримувачем будинку заходів з утеплення місць загального користування будинку. 
Згідно з пунктом 12 договору показання будинкових засобів обліку знімаються представником Підприємства один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання засобів обліку, встановлених у приміщенні, знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в останній день звітного місяця (телефоном, факсом, особисто та інше) за формою, зазначеною в додатку № 5.
Відповідно до пунктів 13, 14 вказаного правочинну розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг - щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Плата за послуги вноситься у безготівковій формі на зазначені в договорі рахунки Підприємства.
Згідно з пунктом 22 договору споживач зобов`язався, зокрема, оплачувати послуги в установлений цим правочином строк.
Підприємство зобов`язане, зокрема, надавати споживачеві в установленому порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про правила (зазначається у цьому договорі, а також розміщуються на дошці оголошень у приміщенні виконавця) (пункт 24 вказаного правочину).
Відповідно до пунктів 36, 37 договору останній діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх печатками та діє до 15 травня 2020 року. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони погодили, що умови вказаного правочину застосовуються до відносин, які існували з 1 листопада 2018 року. Цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за порушення, яке мало місце під час його дії.
Докази закінчення строку дії зазначеного правочину в спірний період у матеріалах справи відсутні.
У додатку № 1 до договору сторони визначили перелік об`єктів надання послуг з централізованого опалення та постачання води, а також встановили, що облік споживання за спірною квартирою № 86 у будинку № 15 на вулиці Новомостицькій у місті Києві здійснюється за особовим рахунком № 103024700860100.
Згідно з додатком № 2 до договору опалювальна площа квартири № 86 у будинку становить 106,20 м2. Кількість зареєстрованих і проживаючих мешканців у вказаній квартирі не зазначена. Докази реєстрації та проживання у вказаній квартирі будь-якої особи у матеріалах справи відсутні.
Відомості про наявність засобів обліку гарячої води й теплової енергії у вказаній квартирі в додатку № 3 до договору також не зазначені й докази встановлення відповідних засобів обліку в квартирі № 86 у вказаному будинку сторонами до суду подані не були, як і докази прийняття таких засобів обліку на абонентський облік Підприємства у визначеному договором порядку.
З матеріалів справи також вбачається, що будинок № 15 по вулиця Новомостицькій у місті Києві оснащений теплолічильником центрального опалення. Дана обставина підтверджується доданими Підприємством до позовної заяви належним чином засвідченими копіями: акта прийняття теплового вузла обліку від 25 квітня 2018 року № 7-400-34, акта про готовність вузла комерційного обліку до роботи: від 7 травня 2019 року № 7-05-218, від 27 серпня 2020 року № 7 08 231.
Судом також встановлено, що в період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року відповідачу надавались послуги з постачання теплової енергії за спірним об`єктом, що підтверджується наявними в матеріалах справи: актами надання послуг з централізованого опалення за обліковим записом № 103024700860100: від 30 листопада 2018 року, від 31 грудня 2018 року, від 31 січня 2019 року, від 31 березня 2019 року, від 30 червня 2019 року (корегування), від 31 жовтня 2019 року, від 30 листопада 2019 року, від 31 грудня 2019 року, від 31 січня 2020 року, від 28 лютого 2020 року, від 31 березня 2020 року, від 30 квітня 2020 року, від 31 жовтня 2020 року, від 30 листопада 2020 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 січня 2021 року, від 28 лютого 2021 року, від 31 березня 2021 року, від 30 квітня 2021 року, від 31 липня 2021 року (корегування), від 30 вересня 2021 року (корегування), від 31 жовтня 2021 року, від 30 листопада 2021 року, від 31 травня 2022 року (корегування), від 30 квітня 2023 року (корегування); копіями корінців нарядів на включення та відключення об`єкта теплоспоживання за адресою: місто Київ, вулиця Новомостицька, будинок 15: від 5 листопада 2018 року № 3308, від 8 квітня 2019 року № 875, від 25 жовтня 2019 року № 557, від 5 квітня 2020 року № 830, від 16 жовтня 2020 року № 515, від 13 квітня 2021 року № 752; копіями: відомостей обліку параметрів тепло споживання та відомостей обліку теплонавантаження об`єкта за адресою: місто Київ, вулиця Новомостицька, будинок 15, за періоди: з 1 грудня 2018 року по 2 січня 2019 року, з 1 січня 2019 року по 23 січня 2019 року, з 24 січня 2019 року по 25 лютого 2019 року, з 26 лютого 2019 року по 25 березня 2019 року, з 26 березня 2019 року по 16 квітня 2019 року, з 25 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, з 1 листопада 2019 року по 24 листопада 2019 року, з 22 грудня 2019 року по 20 січня 2020 року, з 21 січня 2020 року по 23 лютого 2020 року, з 24 лютого 2020 року по 22 березня 2020 року, з 1 листопада 2020 року по 24 листопада 2020 року, з 25 листопада 2020 року по 17 грудня 2020 року, з 18 грудня 2020 року по 19 січня 2021 року, з 19 січня 2020 року по 24 лютого 2021 року, з 25 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2021 року.
Претензії чи повідомлення відповідача про порушення постачальником умов вказаної угоди в спірний період у матеріалах справи відсутні.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним правочином у спірний період своєчасно та в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим в останнього перед Підприємством виникла заборгованість за спожиту теплову енергію за спірний період на загальну суму 7 362,85 грн.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до пунктів 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, які також були чинними на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Як передбачено частиною 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок і строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання".
Відтак, посилання відповідача на те, що він не є власником квартири № 86 у будинку № 15 по вулиці Новомостицькій у місті Києві, не звільняють останнього від покладеного на нього договором та чинним законодавством обов`язку з оплати наданих Підприємством послуг.
Відповідно до пункту 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. 
Однак, як вже зазначалося судом, докази встановлення засобів обліку безпосередньо в спірній квартирі № 86 в установленому Правилами та договором порядку в матеріалах справи відсутні.
За пунктом 12 Правил, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Відповідно до пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.
За пунктом 30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. 
Судом також враховано, що відповідно до пунктів 24-26 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Механізм відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення визначається Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок № 4), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з пунктами 2.1.-2.2.1. розділу I Порядку № 4 для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому, обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.
Проект індивідуального (автономного) теплопостачання та відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (пункти 2.3.1., 2.5.-2.7. розділу II Порядку № 4).
Однак, у матеріалах справи відсутні докази, які вказували б на відключення спірної квартири № 86 від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) у встановленому законом порядку.
Будь-яких доказів того, що відповідач або інші особи зверталися до постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) з письмовою заявою про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання в спірній квартирі № 86, як і доказів отримання Товариством або іншою особою необхідного погодження на такі дії, у тому числі залучення уповноваженої організації та розробленого проекту відключення, відповідачем під час розгляду даної справи не надано і в матеріалах справи такі докази відсутні.
У свою чергу, самовільне відключення приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення споживача від оплати за послуги теплопостачання. Споживач, що самовільно відключив належне йому приміщення від систем централізованого опалення, зобов`язаний оплачувати послуги з теплопостачання в такому ж порядку і розмірах, якби відповідне відключення ним проведено не було.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 2 березня 2018 року в справі № 915/89/16, від 17 травня 2018 року в справі № 922/2186/17, від 22 травня 2018 року в справі № 904/8810/17.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України (що діяв на час існування спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з частиною 7 вказаної статті не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Однак, відповідач документів, які б підтверджували оплату Підприємству спірної заборгованості, або доказів, які б спростовували наявність такої заборгованості, суду не надав.
При цьому, факт відсутності в додатку № 3 до договору відомостей про зареєстрованих та/або проживаючих у спірній квартирі осіб жодним чином не нівелює обов`язку відповідача оплатити надані Підприємством послуги з постачання теплової енергії у порядку пункту 12 Правил, тобто, пропорційно опалювальній площі квартири, й не є підтвердженням обставини неспоживання (припинення споживання) спірних послуг за вказаною адресою. Зокрема, як було встановлено судом, будинок за адресою: місто Київ, вулиця Новомостицька, 15, - має єдину загальнобудинкову систему опалення, у зв`язку з чим технічна можливість непостачання теплової енергії до спірної квартири № 86 у цьому будинку відсутня. 
Разом із цим, приписами пункту 28 Порядку прямо передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Також відповідно до пункту 29 Порядку тимчасова відсутність споживача та/або членів його сім`ї не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг, а надає такому споживачу право на отримання зменшення розміру плати на підставі письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує таку відсутність споживача (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Однак, докази звернення відповідача до Підприємства в передбаченому порядку з відповідною заявою про зменшення плати за надані послуги в матеріалах справи відсутні й Товариством до суду подані не були.
Докази невідповідності обсягів спожитої відповідачем послуги з централізованого опалення у квартирі № 86 у будинку згідно загальнобудинкових засобів обліку теплової енергії, до матеріалів справи відповідачем також долучені не були.
У свою чергу, посилання відповідача на неможливість надання позивачем послуги з централізованого опалення в будинку, який не був введений в експлуатацію, є необґрунтованими, оскільки сам факт укладення договору між сторонами свідчить про те, що Товариство на момент укладання цього правочину не заперечувало проти здійснення постачання позивачем теплової енергії до спірного будинку. При цьому, пунктом 36 договору прямо передбачено, що його умови застосовуються до відносин сторін, які існували з 1 листопада 2018 року. Більш того, Товариство в установленому законом порядку не надало жодних доказів та не навело жодних обґрунтувань неможливості здійснення постачання теплової енергії до вказаного будинку до моменту його введення в експлуатацію.
При цьому, жодними умовами договору не визначено ні порядок виставлення й надсилання відповідачу рахунків та актів наданих Підприємством послуг, ні вимоги до форми таких документів та їх змісту. Крім того, приписи пунктів 13-14 договору не ставлять у залежність обов`язок відповідача оплатити спожиті ним послуги від факту виставлення позивачем відповідних рахунків та факту їх отримання Товариством. Більш того, умовами договору взагалі не передбачено обов`язку Підприємства з виставлення та надсилання відповідачу вказаних документів, з огляду на погоджену між сторонами щомісячну систему оплати таких послуг. Разом із цим, обставини неотримання відповідачем спірних рахунків та актів від Підприємства, а також відсутність доказів їх надсилання відповідачу, жодним чином не нівелюють обов`язок Товариства щодо здійснення розрахунків за спожиті послуги з теплопостачання у спірний період.
Судом також враховано, що у наданому Підприємством розрахунку спірної заборгованості були включені як фактичні нарахування за надані послуги в спірний період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року, так і корегування вартості цих послуг з урахуванням: перерозподілу теплопостачання до місць загального користування, уточнення обсягів теплоспоживання по уточненим приладам обліку інших споживачів, закриття особових рахунків, вимог Антимонопольного комітету України тощо. Зазначене спростовує посилання відповідача на неврахування позивачем сум відповідних корегувань у бік зменшення та ставлять під сумнів наданий відповідачем контррозрахунок.
Натомість з наявної у матеріалах справи копії листа відповідача від 5 січня 2026 року № 05/01-01 також вбачається, що останній не заперечував проти факту наявності в нього заборгованості за вказаним договором за особовим рахунком № 103024700860100 та просив позивача про укладення договору реструктуризації вказаної заборгованості. Проте, докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію спірної заборгованості в матеріалах справи відсутні й до суду подані не були.
Враховуючи те, що загальна сума основного боргу Товариства, яка складає 7 362,85 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останнє на момент прийняття рішення не надало належних документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги Підприємства про стягнення з відповідача вказаної суми боргу.
Разом із цим, у своїй заяві від 13 квітня 2026 року та запереченнях Товариство заявило про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог Підприємства про стягнення з відповідача спірної заборгованості за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року.
Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У зобов`язальних правовідносинах, у яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, в який відповідне зобов`язання мало бути виконане.
Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Судом встановлено, що з урахуванням пункту 13 договору, Товариство мало здійснювати оплату отриманих ним послуг з централізованого опалення у строк не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. 
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Водночас, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, який неодноразово продовжувався й був скасований з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 2 квітня 2020 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України й триває й на час розгляду судом даного спору.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Законом України від 8 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ), що набрав чинності 30 січня 2024 року, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" (далі - Закон № 4434-IX) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 4 вересня 2025 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до 3 вересня 2025 року, а з 4 вересня 2025 року строк позовної давності був поновлений.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2026 року в справі № 751/4086/24.
З огляду на визначений пунктом 13 договору порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, а також те, що до моменту зупинення Законом № 3450-ІХ строку позовної давності за вимогами відповідача щодо заборгованості за квітень 2021 року (останній розрахунковий період, щодо якого відповідачем заявлене відповідне клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності) пройшло 2 роки 8 місяці 9 днів, і вказаний строк відновив свій перебіг з 4 вересня 2025 року, суд дійшов висновку про те, що вказаний строк позовної давності за вказаний період сплив наприкінці грудня 2026 року, тоді як з даним позовом Підприємство звернулося до суду лише 25 березня 2026 року, про що свідчить відбиток штемпеля Господарського суду міста Києва на поданій через відділ канцелярії суду позовній заяві.
Отже, строк позовної давності за вимогами Підприємства до Товариства про стягнення заборгованості за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року на загальну суму 7 309,52 грн як на час звернення відповідача з листом від 5 січня 2026 року № 05/01-01 (на який Підприємство посилалося як на підставу переривання строку позовної давності), так і на час звернення позивача до суду з цим позовом, було пропущено.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2025 року в справі № 903/602/24.
При цьому, судом враховано, що позивач не був позбавлений права й можливості звернутися до суду з відповідними вимогами про стягнення спірної заборгованості за вказаний період впродовж більше п`яти років. 
Крім того, приймаючи Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX, законодавець фактично відтермінував скасування пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України на три місяці, надавши можливість учасникам правовідносин захистити свої порушені права в розумний строк, з метою усунення правової невизначеності. 
Будь-яких заяв чи клопотань з обґрунтуванням щодо наявності правових підстав для поновлення вказаного строку позовної давності позивач не заявляв. Докази поважності пропуску цього строку в матеріалах справи також відсутні.
У зв`язку з цим суд не вбачає наявності поважних причин пропуску Підприємством зазначеного строку.
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За таких обставин, зважаючи на заявлену Товариством вимогу про застосування судом строку позовної давності до спірних вимог позивача за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року, а також відсутність належних і допустимих доказів поважності причин пропуску позивачем цього строку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Підприємства в цій частині вимог, загальна сума яких складає 7 309,52 грн.
Разом із цим, судом враховано, що у позові Підприємство також просило стягнути заборгованість за жовтень 2021 року, щодо якої відповідач клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності не заявляв. Судом враховано, що вартість наданих у жовтні 2021 року спірних послуг на суму 53,33 грн (з урахуванням коригування вартості цієї послуги за актами від 20 листопада 2021 року та 30 квітня 2023 року) Товариство було зобов`язане сплатити до 20 листопада 2021 року, а з 21 листопада 2021 року виникло прострочення виконання вказаного грошового зобов`язання і саме з цього моменту слід обраховувати початок перебігу строку позовної давності. Оскільки до моменту зупинення Законом № 3450-ІХ строку позовної давності минуло 2 роки 2 місяці 9 днів, Підприємство могло реалізувати своє право на подання відповідного позову за цією вимогою після відновлення перебігу вказаного строку (з 4 вересня 2025 року) ще протягом майже 9 місяців, які на час звернення позивача до суду з цим позовом не сплинули.
Отже, строк позовної давності за розрахунковий період - жовтень 2021 року, не сплив, у зв`язку з чим позовні вимоги Підприємства про стягнення суми основного боргу в розмірі 53,33 грн підлягають задоволенню.
Крім того, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем спірного грошового зобов`язання Підприємство просило стягнути з останнього 5 014,70 грн інфляційних втрат та 1 488,48 грн трьох процентів річних, які нараховані на вищевказані суми основної заборгованості Товариства за загальний період прострочення з 1 грудня 2018 року по 30 вересня 2025 року згідно наданого позивачем розрахунку.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом із тим, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних втрат та процентів річних є додатковою до основної вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року в справі № 910/4590/19.
Згідно з статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Оскільки судом встановлено факт пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами до відповідача про стягнення основної заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення за розрахунковий період листопад 2018 року - квітень 2021 року, позовна давність щодо вимог про стягнення з Товариства акцесорних зобов`язань (інфляційних втрат і трьох процентів річних), нарахованих на вказану заборгованість, також сплила. У зв`язку з цим вимоги позивача у вказаній частині задоволенню не підлягають.
У той же час, враховуючи задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у жовтні 2021 року, вимоги про стягнення з Товариства нарахованих на вказану суму заборгованості компенсаційні виплати є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню в розмірі 31,68 грн інфляційних втрат і 6,18 грн трьох процентів річних. 
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, позов Підприємства підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кий" (04123, місто Київ, вулиця Западинська, будинок 13; ідентифікаційний код 32918371) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 40538421) 53 (п`ятдесят три) грн 33 коп. основної заборгованості, 31 (тридцять одну) грн 68 коп. інфляційних втрат, 6 (шість) грн 18 коп. трьох процентів річних та 21 (двадцять одну) грн 89 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 травня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко