ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 30 квітня 2026 року 	Справа № 903/12/26	

за позовом Фермерського господарства "КОРСОЙЛ-АГРО" 
до відповідача: Приватного підприємства "ВОЛИНЬ-ОІЛ" 
про стягнення 591 837,07 грн. та розірвання договору купівлі - продажу
Суддя Шум М.С.
Секретар судового засідання Сосновська Ю.П.
Представники сторін: н/з
встановив: в позовній заяві від 30.12.2025 Фермерського господарства "КОРСОЙЛ-АГРО" до Приватного підприємства "ВОЛИНЬ-ОІЛ" позивач просить суд розірвати договір купівлі - продажу №28022024/1 від 28.02.2024, укладений між сторонами, стягнути 591 837,07 грн. з яких: 516 000,00 грн. основного боргу, 17 383,05 грн. 3 % річних, 58 454,02 інфляційних та покласти судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 11 905,56 грн. та 25 000,00 грн. витрат на правову допомогу на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані істотним порушенням відповідачем умов договору купівлі - продажу №28022024/1 від 28.02.2024.
Ухвалою суду від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначити на 27 січня 2026 року на 12:30 год.
Відповідач уповноваженого представника в судове засідання 27.01.2026 не направив, вимог ухвали суду від 06.01.2026 не виконав, відзиву, заяв та клопотань суду не надав.
22.01.2026 від Фермерського господарства "КОРСОЙЛ-АГРО" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача.
Ухвалою від 27.01.2026 суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 03.03.2026 на 11:15 год.
03.03.2026 на адресу суду від представника Фермерського господарства "КОРСОЙЛ-АГРО" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує повністю.
Ухвалою суду від 03.03.2026 розгляд по суті відкладено на 31.03.2026 на 11:10 год.
31.03.2026 на адресу суду від представника Фермерського господарства "КОРСОЙЛ-АГРО" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує повністю.
Ухвалою суду від 31.03.2026 розгляд справи по суті відкладено на 28 квітня 2026 року на 12:40 год.
27.04.2026 на адресу суду від представника Фермерського господарства "КОРСОЙЛ-АГРО" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідач уповноваженого представника в судові засідання 31.03.2026 та 28.04.2026
не направив, додаткових пояснень, заяв, клопотань суду не надав. Ухвали від 03.03.2026 та від 31.03.2026 повернуті на адресу суду 27.03.2026 та 16.04.2026 з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступні обставини.
В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
28.02.2024 між Приватним підприємством «ВОЛИНЬ-ОІЛ» (Відповідач, Продавець) та Фермерським господарством «КОРСОЙЛ-АГРО» (Позивач, Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 28022024/1.
Згідно з п. 1.1. договору на умовах цього Договору Продавець зобов`язується поставити і передати у власність Покупця хімічну продукцію (мінеральні добрива) (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняли та своєчасно оплатити цей Товар.
Асортимент, кількість та ціна товару визначаються у документах: видаткових накладних, ТТН, що виписуються продавцем на відпуск товару. Ці документи, підписані покупцем або його представником, вважаються достатніми умовами і доказом узгодженості між сторонами Цього договору -асортименту, кількості, ціни та вартості Товару. Вказані в цьому пункті Договору накладні є документами, що одночасно виконують роль специфікацій до цього договору і є невід`ємними його частинами (гі. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 4.1 Договору Покупець зобов`язаний здійснити оплату за Товар на умовах 100% попередньої оплати згідно виставленого рахунку, шляхом безготівкового перерахування 100,0% суми, зазначеної Продавцем у рахунку на оплату Товару, на розрахунковий рахунок Продавця. Моментом передачі Товару Продавця та отримання його Покупцем є дата видаткової накладної, підписаної Сторонами.
Згідно з п. 6.1. Договору поставка Товару за даним Договором може здійснюватися в наступному порядку: на умовах EXW - франко- термінали Продавця (Інкотермс-2020). Залучені Покупцем до перевезення Товару треті особи (перевізники) вважаються представниками Покупця і їх повноваження оформлюються Покупцем у відповідності до вимог цього Договору та законодавства України; на умовах DAP - доставка до місця призначення (Інкотермс-2020). Доставка Товару Покупцю здійснюються транспортом Продавця за рахунок Продавця, при цьому вартість доставки включається вг ціну Товару; на умовах СРТ - фрахт/перевезення оплачені до (Інкотермс-2020). Доставка Товару Покупцю здійснюється транспортом перевізника за рахунок Продавця, при цьому вартість доставки включається в ціну Товару .
Відповідно до п. 10.1 Договору договір набирає чинності з дня підписання його сторонами та діє до 31.12.2024. Пунктом 10.2 Договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на наступний рік на тих же умовах, якщо жодна із сторін за місяць до акінчення строку його дії, у письмовій формі, не попередить іншу сторону про припинення Договору.
Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем 28.02.2024 виставлено позивачу виставлено рахунок № 2/02 на оплату товару на загальну суму 2040000,00 грн.
01.03.2024 Позивач перерахував Відповідачу кошти в розмірі 816 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 14326 від 01.03.2024.
Позивач зазначає, що Відповідач не забезпечив наявність товару на власному складі та не повідомив про можливість його доставки на виконання умов Договору, а вирішив здійснити повернення попередньої оплати внесеної в якості оплати вартості товару та розірвати укладений договір в зв`язку з неможливістю його виконання
11.04.2024 ПП «ВОЛИНЬ-ОІЛ» було повернуто на користь ФГ «КОРСОЙЛ-АГРО» 200000,00 гривень, згідно платіжної інструкції №38 від 11.04.2024.
12.04.2024 ПП «ВОЛИНЬ-ОІЛ» було повернуто на користь ФГ «КОРСОЙЛ-АГРО» 100000,00 гривень, згідно платіжної інструкції №42 від 12.04.2024. 
08.11.2024 позивачем було направлено на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача вимогу про повернення попередньої оплати, в зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором. 
Відповіді на дану вимогу не надійшло .
Договір № 28022024/1 від 28.02.2024 не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Згідно ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ст. 693 ЦК України).
Беручи до уваги той факт, що позивач на виконання взятих на себе зобов`язань згідно договору купівлі-продажу № 28022024/1 від 28.02.2024 здійснив попередню оплату товару згідно виставленого відповідачем рахунку № 2/02 від 28.02.2024 на суму 816 000,00 грн, відповідач частково повернув, сплачені позивачем кошти в розмірі 300 000, 00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями, доданими до матеріалів справи, докази поставки відповідачем товару чи повернення коштів сумі 516 000,00 грн в матеріалах справи відсутні, заявлена позивачем заборгованість відповідача в сумі 516 000,00 грн підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, підставна і підлягає до стягнення з останнього.
Щодо вимоги позивача про розірвання договору купівлі-продажу № 28022024/1 від 28.02.2024, суд зазначає наступне.
За приписами частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною другою цієї ж статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2024 по справі № 908/2741/23 колегія суддів зазначила, що істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Під випадками істотного порушення, встановленими законом, слід розуміти таке порушення стороною умов договору, за якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Така підстава повинна бути очевидною та обґрунтованою. Обґрунтованість підстави може підтверджуватися відповідними документами (акт виявлення порушень тощо). Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 14.08.2019 у справі № 910/8819/18.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно з частиною першою статті 652 Цивільного кодексу України договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. При цьому зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Наведене дозволяє відносити до таких обставин будь-які події, пов`язані із зміною тих умов, якими сторони керувалися під час укладення договору.
З матеріалів справи судом встановлено, що п. 10.2 Договору сторони узгодили, що договір договір вважається пролонгованим на наступний рік на тих же умовах, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку його дії, у письмовій формі, не попередить іншу сторону про припинення Договору.
За таких обставин розірвання або дострокове припинення договору можливе виключно в порядку, визначеному законодавством.
При цьому для встановлення наявності підстав для розірвання договору суду необхідно встановити, чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок його дій/бездіяльності, а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та наслідки його фактичного виконання.
За таких обставин на позивача покладається обов`язок довести не лише наявність порушень відповідачем умов спірного договору, а і їх істотність. Такий обов`язок позивача узгоджується як з вимогами закону, так і з усталеною судовою практикою, зокрема, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 911/2755/18.
Колегія суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2024 по справі № 908/2741/23 звертає увагу, що обставини, за яких можливе розірвання договору в односторонньому порядку, мають бути невідомими сторонам (стороні) на момент його укладення. У свою чергу обізнаність з такими обставинами позбавляє сторони у подальшому посилатися на них як на підставу для одностороннього припинення/зміни зобов`язань.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги допущення відповідачем, як продавцем, істотного порушення умов договору купівлі-продажу № 28022024/1 від 28.02.2024, а саме: невиконання обов`язку передати товар, попередньо оплачений відповідачем, що призвело до позбавлення інтересу позивача у поставці, на яку він розраховував при укладенні договору, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога про розірвання договору № 28022024/1 від 28.02.2024 підставна і підлягає до задоволення.
Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 17 383,05 грн. 3 % річних та 58 454,02 грн. інфляційних втрат суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, три проценти річних від суми заборгованості, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача про стягнення 17 383,05 грн. 3 % річних та 58 454,02 грн. інфляційних втрат, судом установлено, що він є арифметично правильним, а відтак позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню повністю
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 11 905,56 грн відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.
Щодо заявлених позивачем 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Стаття 129 ГПК України унормовує розподіл судових витрат. Так, відповідно до ч. 4, 5, ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постанові Верховного суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України). 
У матеріалах справи міститься поданий представником позивача ордер серія АС № 1164669 від 04.11.2025 на надання правничої допомоги адвокатом Соколовим М.В.. (а.с. 47), договір про надання професійної правничої допомоги №59 від 04.11.2025 (а.с. 48), додаткова угода від 30.12.2025 до договору про надання правничої допомоги №59 від 04.11.2025, акт пвиконаних робіт від 30.12.2025 на суму 25 000,00 грн згідно договору про надання правничої допомоги та платіжна інструкція №22340 від 30.12.2025 на суму 25 000,00 грн. (а.с. 52).
На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, про що зазначено вище, проте їх розмір у даному випадку не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Водночас, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Між тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У свою чергу, у кожній окремій справі суд виходить з конкретних особливих обставин, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про під ставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Кожна справа має різну кількість судових засідань, як і різну кількість розглянутих клопотань, а отже і кількість виконаного адвокатом обсягу робіт з огляду на кількість вчинених процесуальних дій
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного а конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Перелік видів правової допомоги хоча і є невичерпним, однак виокремлення різних видів робіт, які поглинають або виключають чи дублюють одну і ту саму роботу і мають як наслідок аналогічні результати і при цьому має місце зазначення адвокатом надміру затраченого часу на такі роботи, суд вважає протиправними та вчиненими на шкоду іншій стороні.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Оцнюючи витрати позивача на правничу допомогу в суді із урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, суд дійов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн .
Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді. Судом не встановлено обставин того, що дана сума витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не відповідає критеріям необхідності, обґрунтованості та розумності або ж вказані витрати завищені.
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76, 79, 91, 123, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
вирішив:
1. Позов задовольнити.
2. Розірвати договір купівлі-продажу №28022024/1 від 28.02.2024 укладений між Приватним підприємством "Волинь-Оіл" та Фермерським господарством "КОРСОЙЛ-АГРО".
3. Стягнути з Приватного підприємства "Волинь-Оіл" (вул. Рівненська, 48, м. Луцьк, код ЄДРПОУ 44924378) на користь Фермерського господарства "КОРСОЙЛ-АГРО"  (45630, Волинська обл., Луцький р-н., с. Княгининок, вул. Бригадний двір, 16, код ЄДРПОУ 36716877) 591 837,07 грн. з яких: 516 000,00 грн. основного боргу, 17 383,05 грн. 3 % річних, 58 454,02 інфляційних втрат, а також 11 905,56 грн витрат по сплаті судового збору та 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено
08.05.2026

Суддя Микола ШУМ