ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/11889/25 пров. № А/857/45156/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Муравської Оксани Олександрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.09.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Муравської Оксани Олександрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» про визнання протиправним та скасування рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Друзенко Н.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 29.09.2025р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 29.09.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.07.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Муравська О.О., діюча на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства /КНП/ «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради № 3/25/980/Р від 07.04.2025р. щодо встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності;
зобов`язати експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності з урахуванням норми ч.13 ст.7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (а.с.1-20).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників страви (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.41-43).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.09.2025р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.83-93).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Муравська О.О., діюча на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.94-104).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не погоджується із встановленою йому ІІІ групою інвалідності та вважає, що експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи повинна була встановити йому підвищену групу інвалідності – ІІ групу, оскільки має численний ряд захворювань, через які він підпадає під категорію осіб, які визначені ч.13 ст.7 Закону України № 2961-IV від 06.10.2005р. «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», а саме: особи, які внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання отримали ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності.
Окрім цього, зазначив, що травмування та посттравматичні наслідки позивача пов`язані із захистом Батьківщини, що в свою чергу зобов`язувало відповідача застосувати до ОСОБА_1 норми ч.13 ст.7 Закону України № 2961-IV від 06.10.2005р. «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».
Водночас, при прийнятті рішення експертною комісією не були враховані вимоги ч.13 ст.7 Закону України № 2961-IV від 06.10.2005р. «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», а саме: група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (безстроково) та на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, але не вище І групи.
Також відповідачем порушено процедуру оцінювання та не враховано обставини отримання травми, тяжкості та наслідки, які пов`язані із захистом Батьківщини.
Стверджує, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість спірного рішення, з урахуванням норми ч.13 ст.7 Закону України № 2961-IV від 06.10.2005р. «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», а тому рішення підлягає скасуванню. 
При цьому спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_1 має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідач КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якій останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошують на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.116-122).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.104), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Апелянт подав апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтував свою правову позицію по справі; доводи відповідача викладені у відзиві на апеляційну скаргу; будь-яких нових доказів по справі сторони не представили; клопотань про їх витребування від останніх не надходило. Рішення суду прийнято в порядку письмового провадження.
Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Рівненським МВ УМВС України в Рівненській обл. 29.01.1997; позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 15.06.2023р. (а.с.22-23, 26).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 07.04.2023р. про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва, смерті) 24.02.2023р. ОСОБА_1 отримав поранення: Кульове дотичне поранення передпліччя; Вогнепальне поранення правого стегна і пахової ділянки праворуч. Дані травми отримав під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконання бойових завдань (а.с.38).
13.06.2023р. гарнізонною військово-лікарською комісією /ВЛК/ Військової частини НОМЕР_4 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , результати якого оформлено довідкою № 6089. Довідкою зафіксовано діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Гіпертонічна хвороба другої стадії, ступінь 3 за рівнем AT, ризик 3. Гіпертензивне серце. СНІ із збереженою систолічною функцією ЛШ. Хронічний простатит, ремісія, з незначним порушення функції. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Наслідки МВТ. ЗЧМТ, струсу головного мозку 24.02.2023, акубаротравматичного ураження вух, вогнепальних поранень м`яких тканин правого передпліччя, надлобкової ділянки, правого стегна у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, післятравматичної невропатії правого стегнового та сідничного нервів з незначним порушенням функції правої нижньої кінцівки, нейросенсорної приглухуватості із сприйняттям ШМ 4м па праве вухо, 4,5м на ліве вухо. Посттравматичний стресовий розлад у вигляді помірно вираженого астено - невротичного синдрому. Поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини.». Цією ж довідкою підтверджено, що згідно класифікації отриманих травм, отримана травма відноситься до тяжких; ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у десантно- штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (а.с.37). 
11.03.2025р. гарнізонною ВЛК Військової частини НОМЕР_4 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , результати якого оформлені довідкою № 4095. Довідкою зафіксовано діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Наслідки мінно-вибухової травми 24.02.2023р., закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з незначним порушенням функції центральної нервової системи, акубаротравматичного ураження вух, вогнепальних поранень м`яких тканин правого передпліччя, надлобкової ділянки, правого стегна; операції: 24.02.2023р. первинної хірургічної обробки вогнепальних ран у вигляді зміцнілих післяопераційних рубців, післятравматичної невропатії правого стегнового та сідничного нервів з помірним порушенням функції правої нижньої кінцівки, хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості з легким порушенням слуху з обох сторін (AD 26,8д.б, AS 23,8 д.б) (Y36.2, Т70, Т90, Т92, Т93). Посттравматичний стресовий розлад, тривожно-депресивний варіант розвитку з помірно-вираженими хворобливими проявами, інсомнічним порушенням (F43.2). Поранення, захворювання ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.»; «Гіпертонічна хвороба II стадії, 2 ступеню, ризик високий (I11). Гіпертензивне серце. СН І (I50). Жировий гепатоз (К76). Хронічний некалькульозний холецистит, латентний перебіг (К86). Хронічний панкреатит без порушення функції підшлункової залози (К86). Обмежений остеохондроз поперекового відділу хребта, ускладнений протрузіями міжхребцевих дисків L4-L5, L5-S1 з больовим синдромом при фізичному навантажені та незначним порушенням стато-динамічної функції хребта (М42). Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» (а.с.27). 
07.04.2025р. експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради прийнято рішення № 3/25/980/Р, яким ОСОБА_1 встановлено IIІ групу інвалідності (а.с.28-32). 
Згідно п.13 витягу експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи проводила очний огляд ОСОБА_1 . 
У п.16 «Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання» витягу № 3/25/980/Р від 07.04.2025р. зазначено: «Згідно постанови КМ України № 1338 від 15.11.2024р. та оцінки критеріїв життєдіяльності (здатність до пересування та трудової діяльності – помірний ступінь) визнаний особою з інвалідністю III (третьої) групи терміном один рік.». 
У пункті 17.1.7. «Діагноз, за яким особу було направлено, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем здоров`я» зазначено: 
«Основний діагноз: Y36.2 Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків. 
Супутні діагнози: М42.16 – остеохондроз хребта у дорослих, поперековий відділ, І79.2 – периферична ангіопатія при хворобах, класифікованих в інших рубриках, І50.0– застійна серцева недостатність, І11.0 – гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю. 
Ускладнення основного діагнозу: G83.1 – моноплегія нижньої кінцівки, G57.8 – інші мононевропатії нижньої кінцівки, Т93.8 – наслідки інших уточнених травм нижньої кінцівки, F43.1, G44.3 – хронічний посттравматичний головний біль, G93.80 – інші уточнені ураження головного мозку». 
Згідно п.п.17.1.8, 17.1.9 витягу інвалідність встановлена не безстроково і дата повторного огляду – 01.11.2026р.
Відповідно до п.17.1.10 витягу причиною інвалідності є поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди (За рішенням ВЛК: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини). 
Відомостей про те, яку медичну документацію, що містилася в електронній системі вивчала експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи, сторонами не представлено.

Не погоджуючись з таким рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради щодо встановлення ІІІ групи інвалідності та вважаючи, що має право, з урахуванням захворювань та вимог ч.13 ст.7 Закону України № 2961-IV від 06.10.2005р. «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», на II групу інвалідності, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оцінювання повсякденного функціонування особи відносно ОСОБА_1 проведено в очній формі; зауважень щодо склад експертної команди, проведення процедури оцінювання чи порушення прав позивача під час проведення огляду позовна заява не містить, а судом в рамках розгляду цієї справи не встановлено.
Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зауважив, що що ІІІ група інвалідності встановлюється тоді, коли у особи четвертий ступінь втрати слуху, в той час як у позивача перший ступінь втрати слуху, при якому інвалідність, у відповідності до нормативних вимог, не встановлюється взагалі.
При цьому експертна команда проводить оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до встановленого порядку та процедури на підставі відомостей та медичної документації, що містяться в електронному направленні та доданої медичної та іншої документації та не має будь-яких повноважень встановлювати та/або змінювати діагноз. Відомості, які містилися в електронному направленні та в доданій до нього медичній документації, долучено до матеріалів справи, і будь-яких зауважень до їх складу чи змісту позивачем не висловлено. У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою на рішення експертної команди безпосередньо до Центру оцінювання функціонального стану особи або шляхом звернення до лікаря, який його направляв на оцінювання. 
Фактично звернення позивача до суду з розглядуваним позовом направлено на вирішення питання щодо надання йому відповідної групи інвалідності.
Водночас, суди вправі перевірити законність висновку експертної команди лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, яка встановлена Порядком; суди позбавлені можливості оцінювати підставність прийняття певного висновку, оскільки останні не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку експертної команди виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права; втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Порушення компетенції чи процедури прийняття рішення судом не встановлено.
Також суд відхилив посилання позивача на приписи відповідної частини ст.7 Закону України № 2961-IV від 06.10.2005р. «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», оскільки буквальний зміст вказаної правової норми свідчить на користь того, що для застосування її вимог необхідним є отримання особою принаймні одного з таких ушкоджень, які призвели до: необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати органу, повної стійкої втрати органом його функцій.
За матеріалами справи у позивача наявність таких ушкоджень документально не підтверджена, а судом в рамках розгляду цієї справи не встановлена; доказів повної втрати органами слуху відповідної функції немає. Довідка гарнізонної ВЛК № 4095 від 11.03.2025р. доводить наявність саме порушення відповідної функції, причому в легкій формі, але не повну втрату органом слуху своєї функції. 
Відтак, підстави визнавати протиправним та скасовувати індивідуальний акт відповідача, а саме рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 3/25/980/Р від 07.04.2025р., та відповідно зобов`язувати його проводити повторний огляд позивача з прийняттям рішення про встановлення відповідної групи інвалідності, є відсутніми.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами Закон України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (надалі – Закон № 875-XII).
Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 875-XII особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Відповідно до ст.3 Закону № 875-XII інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.2 ст.6 Закону № 875-XII особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, встановлених Основами законодавства України про охорону здоров`я, та/або в судовому порядку.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України № 2961-IV від 06.10.2015р. «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі – Закон № 2961-IV).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону № 2961-IV міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

У відповідності до п.3 постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 1338 від 15.11.2024р. «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (надалі – постанова № 1338) передбачено, що у закладах охорони здоров`я, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, визначається та затверджується наказом керівника такого закладу охорони здоров`я перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи у складі експертних команд, а також перелік адміністраторів для забезпечення роботи таких команд.
Датою початку функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи та її складової - Реєстру осіб, направлених на проведення оцінювання повсякденного функціонування, є дата оприлюднення відповідного повідомлення про це на офіційному веб-сайті Міністерства охорони здоров`я, яке здійснюється після впровадження відповідного програмного забезпечення та забезпечення технічної можливості щодо його функціонування.

Міністерством охорони здоров`я України, відповідно до п.3 постанови № 1338, на власному офіційному вебсайті (https://moz.gov.ua/uk/it-sistema-ekopfo) повідомлено, що датою початку функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи та її складової - Реєстру осіб, направлених на проведення оцінювання повсякденного функціонування, є 01.01.2025р.

Основні організаційні засади формування та функціонування експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи визначає Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затв. постановою № 1338.
Згідно з п.п.2-4 вказаного Положення експертні команди формуються та функціонують у кластерних та/або надкластерних закладах охорони здоров`я, а також за потреби та/або в разі відсутності затвердженої спроможної мережі закладів охорони здоров`я на території регіону в закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Перелік закладів охорони здоров`я комунальної форми власності визначається керівником обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації) та з обґрунтуванням надсилається на погодження до МОЗ. Перелік закладів охорони здоров`я державної форми власності визначається МОЗ. Перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи та входити до складу експертних команд, затверджується керівником закладу охорони здоров`я, та підлягає оновленню не менш як один раз на рік.
Експертні команди формуються з метою організації та проведення оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та критеріїв направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1338.
Оцінювання проводиться: Центром оцінювання функціонального стану особи; експертними командами, сформованими на базі закладів охорони здоров`я (п.6 Положення про експертні команди).
Відповідно до п.9 цього Положення експертні команди, з поміж іншого, формують результати оцінювання на підставі відомостей про стан здоров`я особи, зокрема обов`язково на підставі тих, що містяться в електронній системі охорони здоров`я, та в медичній документації, що була внесена до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи в сканованому вигляді лікарем, який направив на проведення оцінювання; визначають компенсатори повсякденного функціонування особи (сукупність лікарських засобів та/або медичних виробів та допоміжних засобів реабілітації тимчасового або постійного застосування/ використання); планують та проводять повторні оцінювання; визначають необхідність проведення подальшої комплексної оцінки обмежень життєдіяльності особи та здійснюють передачу таких відомостей та результатів оцінювання до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери шляхом електронної інформаційної взаємодії; встановлюють групи (підгрупи) інвалідності, фіксують причини та час її настання відповідно до підтверджувальних документів; вносять до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи протокол та рішення про проведене оцінювання в електронній формі в установленому законодавством порядку.
Склад експертних команд формується індивідуально для проведення кожного оцінювання з лікарів загальною чисельністю не менше трьох осіб з переліку лікарів, які мають право проводити оцінювання в складі експертних команд. До складу обов`язково має входити лікар-терапевт або профільний лікар щодо супутнього захворювання або ускладнень. Після появи технічної можливості в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи склад експертних команд формується з дотриманням принципу випадковості, з використанням засобів електронної системи (п.12 згаданого Положення).
Головуючим лікарем під час проведення оцінювання визначається лікар, спеціальність якого відповідає основному діагнозу (п.13 зазначеного Положення).
Згідно п.15 вказаного Положення не мають права входити до експертних команд та проводити оцінювання лікарі, які: 1) обіймали посади голів медико-соціальних експертних комісій; 2) відомості про яких внесені до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення; 3) мають судимість за вчинення будь-якого умисного кримінального правопорушення, крім випадків, коли така судимість знята або погашена в установленому законом порядку.
Інформація про лікарів, які мають право проводити оцінювання в закладі охорони здоров`я, оприлюднюється на веб-сайті відповідного закладу охорони здоров`я.
Інформація про лікарів, зареєстрованих в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи, які мають право проводити оцінювання, оприлюднюється на офіційному веб-сайті МОЗ.

Основною формою роботи експертних команд є розгляд, участь в якому окремими членами може бути дистанційною відповідно до вимог, визначених Порядком проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затв. постановою № 1338, та з використанням технічних засобів електронних комунікацій, що забезпечують дотримання лікарської таємниці, конфіденційності інформації про стан здоров`я особи та інших вимог законодавства щодо захисту персональних даних (п.17 Положення про експертні команди).
Документація, яка створюється в процесі оцінювання функціонування особи, ведеться в електронній формі після початку функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи (п.18 Положення про експертні команди).

Процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю з метою встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, соціальній та психологічній реабілітації, а також складення та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на основі комплексного реабілітаційного обстеження особи та індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) визначає Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затв. постановою № 1338.
Відповідно до п.п.3, 7, 8, 9 Порядку проведення оцінювання направлення на оцінювання у зв`язку з тривалою тимчасовою непрацездатністю проводиться з метою визначення необхідності продовження тимчасової непрацездатності або встановлення інвалідності.
Проведення оцінювання організовується у закладі охорони здоров`я, в якому затверджено перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання.
Оцінювання проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи)
Склад експертних команд формується індивідуально для кожного випадку. Після появи технічної можливості склад експертних команд формується за допомогою електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи з дотриманням принципу випадковості, з числа доступних лікарів за спеціалізацією, необхідною для проведення оцінювання.
Згідно п.14 Порядку проведення оцінювання оцінювання проводиться з використанням електронної системи після початку її функціонування та електронної системи охорони здоров`я.
Розгляд справ здійснюється в порядку черговості на підставі електронної черги, яка формується електронною системою.
До дня розгляду справи члени експертної команди не мають доступу до справи в електронній системі. Особа, яку направили на проведення оцінювання, не має доступу до персонального складу експертної команди, яка проводитиме оцінювання (п.28 Порядку проведення оцінювання).
Розгляд справи повинен бути проведений не пізніше 30 календарних днів з дня прийняття закладом охорони здоров`я електронного направлення до розгляду.
Рішення приймаються експертною командою в день розгляду справи, крім випадків необхідності проведення додаткового обстеження або зміни складу експертної команди.
Головуючим у справі визначається лікар, чия спеціальність відповідає профілю справи. Головуючий у справі представляє особу, яка направлена на оцінювання, доповідає про наявні діагнози та стан здоров`я особи, медичні та інші документи цієї особи.
Головуючий у справі несе відповідальність за складення протоколу розгляду справи та формування проекту рішення експертної команди (п. 30 Порядку проведення оцінювання).
Під час розгляду справи члени експертної команди досліджують всі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, що містяться в електронній системі охорони здоров`я (п.31 Порядку проведення оцінювання).
Експертна команда проводить розгляд справи у визначеному складі. Відомості щодо результатів огляду і прийнятих рішень вносяться до протоколу розгляду. У разі організаційної потреби та технічної можливості окремі члени експертної команди (крім тих, що безпосередньо проводять огляд особи та/або спеціалізація яких безпосередньо стосується рішення, яке повинна прийняти експертна команда) можуть брати участь у розгляді дистанційно з використанням технічних засобів електронних комунікацій із забезпеченням дотримання лікарської таємниці, конфіденційності інформації про стан здоров`я особи та інших вимог законодавства щодо захисту персональних даних (п.34 Порядку проведення оцінювання).
Рішення приймаються колегіально більшістю голосів членів експертної команди. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого у справі (п.35 Порядку проведення оцінювання).
За результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства: ступеня обмеження життєдіяльності особи; потреби у продовженні тимчасової непрацездатності та у разі продовження тимчасової непрацездатності головуючий у справі формує медичний висновок про тимчасову непрацездатність відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом МОЗ; інвалідності, фіксації причин та часу її настання відповідно до документів, що це підтверджують; ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); наявності медичних показань на право одержання особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю, яка має порушення опорно-рухового апарату, автомобіля і протипоказання до керування ним, що визначаються відповідно до переліку медичних показань і протипоказань, затвердженого МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики; потреби у постійному догляді; потреби в отриманні соціальної, психолого-педагогічної, професійної, трудової та/або фізкультурно-спортивної реабілітації; обсягів та видів необхідних допоміжних засобів реабілітації та/або медичних виробів; потреби в отриманні реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я та у разі визначення такої потреби головуючий формує електронне направлення для надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я відповідно до Порядку організації надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1268 «Питання організації реабілітації у сфері охорони здоров`я»; ступеня стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений експертною командою у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого (п.44 Порядку проведення оцінювання).
Рішення експертних команд щодо результатів оцінювання можуть бути оскаржені особами, яким було проведено таке оцінювання (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або до адміністративного суду (п.57 Порядку проведення оцінювання).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, оцінювання повсякденного функціонування особи відносно ОСОБА_1 проведено в очній формі. При цьому зауважень щодо склад експертної команди, проведення процедури оцінювання чи порушення прав позивача під час проведення огляду позовна заява не містить, а судом в рамках розгляду даної справи не встановлено.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас позивач стверджує, що він має має ряд захворювань, зокрема таких, які підпадають під III (третю) групу інвалідності, а з урахуванням вимог ч.13 ст.7 Закону № 2961-IV підлягала встановленню II (друга) група інвалідності без обмеження строком, а саме: «тотальна тиреоїдектомія з субкомпенсованим або некомпенсованим гіпотиреозом при адекватному лікуванні», «хронічна двобічна нейросенсорна приглуховатість».
Щодо вказаних доводів позивача, апеляційний суд враховує, що діагнозу «Тотальна тиреоїдектомія з субкомпенсованим або некомпенсованим гіпотиреозом при адекватному лікуванні» будь-яких із долучених до електронного направлення на оцінювання позивачем медичних документів не містить. Матеріалами справи документально не підтверджено у позивача такого діагнозу.

Що стосується хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості, то згідно з довідкою гарнізонної ВЛК № 4095 від 11.03.2025р. вказане захворювання характеризується саме «легким порушенням слуху з обох сторін (AD 26,8д.б, AS 23,8 д.б)(Y36.2, Т70, Т90, Т92, Т93)».
Водночас у відповідності до п.39 Додатку до Критеріїв встановлення інвалідності, затв. постановою КМ України № 1338 від 15.11.2024р., до анатомічних дефектів та захворювань, при яких встановлюється ІІІ (третя) група інвалідності, без строку повторного оцінювання, відноситься двобічна глибока туговухість з підвищенням порогів повітряної провідності 86 дБ та більше на частотах 500-4000 Гц у разі неможливості хірургічної корекції. 
Отже, ІІІ група інвалідності встановлюється тоді, коли в особи четвертий ступінь втрати слуху, в той час як у позивача перший ступінь втрати слуху, при якому інвалідність, у відповідності до нормативних вимог, не встановлюється взагалі. 
При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, експертна команда згідно з Положенням про експертні команди проводить оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до встановленого порядку та процедури на підставі відомостей та медичної документації, що містяться в електронному направленні та доданої медичної та іншої документації та не має будь-яких повноважень встановлювати та/або змінювати діагноз. 

Відомості, які містилися в електронному направленні та в доданій до нього медичній документацій, долучені до матеріалів справи, і будь-яких зауважень до їх складу чи змісту позивачем не висловлено. 

Окрім цього, відповідно до п.57 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затв. постановою № 1338, проведення оцінювання рішення експертних команд щодо результатів оцінювання можуть бути оскаржені особами, яким було проведено таке оцінювання, в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або до адміністративного суду.
Пунктом 58 цього Порядку передбачено, що скарга на рішення експертної команди щодо результату оцінювання подається скаржником (його уповноваженим представником): у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи; в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив.
Згідно п.59 вказаного Порядку розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи, визначеними наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2022 від 03.12.2024р «Про покладання прав та обов`язків Центру оцінювання функціонального стану особи».

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою на рішення експертної команди безпосередньо до Центру оцінювання функціонального стану особи, або шляхом звернення до лікаря, який його направляв на оцінювання. 
Фактично звернення позивача до суду з розглядуваним позовом направлено на вирішення питання щодо надання йому відповідної групи інвалідності.

Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постановах від 26.09.2018р. у справі № 817/820/16, від 17.12.2018р. у справі № 819/3211/15, від 17.03.2020р. у справі № 240/7133/19, від 30.11.2020р. у справі № 200/14695/19-а, від 30.04.2021р. у справі № 160/12235/19 висловив правову позицію, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
У постанові від 30.11.2020р. у справі № 200/14695/19-а Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від вищевикладених правових висновків.

Таким чином, суди вправі перевірити законність висновку експертної команди лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Суди позбавлені можливості оцінювати підставність прийняття певного висновку, так як суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, через що оцінка підставності висновку експертної команди виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У розглядуваній справі порушення компетенції чи процедури прийняття рішення не встановлено.

Щодо покликань позивача на вимоги відповідної частини ст.7 Закону № 2961-IV, згідно з якою особам, які внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, отримали ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (оцінювання повсякденного функціонування особи) (безстроково) та на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, але не вище першої групи. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам проводиться на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду, апеляційний суд зазначає.

Зокрема, буквальний зміст вказаної правової норми свідчить, що для застосування її вимог необхідним є отримання особою принаймні одного з таких ушкоджень, які призвели до: 
необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин);
необоротної втрати органу; 
повної стійкої втрати органом його функцій.

Матеріалами розглядуваної справи у позивача наявність таких ушкоджень документально не підтверджена; доказів повної втрати органами слуху відповідної функції немає. 
При цьому апеляційний суд враховує, що довідка гарнізонної ВЛК № 4095 від 11.03.2025р., що містить діагноз: «хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість з легким порушенням слуху з обох сторін (AD 26,8д.б, AS 23,8 д.б)» доводить наявність саме порушення відповідної функції, причому в легкій його формі, але аж ніяк не повну втрату органом слуху своєї функції. 

Водночас доводи позивача в позовній заяві та в апеляційній скарзі фактично зводяться до того, що при проведенні оцінки не враховано всі медичні документи та висновки лікарів-спеціалістів, і того, що відповідачем надано неправильну оцінку наявним діагнозам, вказаним в медичних документах, що і призвело до ухвалення, на думку позивача, протиправного рішення.

Поряд із тим, надання оцінки вказаним медичним документам лежить поза повноваженнями суду при розгляді справи, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями у галузі медицини, а суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку про встановлення чи не встановлення особі інвалідності виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку лише в межах дотримання процедури прийняття його прийняття, що визначена законодавчо.

Відповідно до п.8 Положення про експертні команди саме Центр оцінювання функціонального стану особи перевіряє під час оскарження рішення експертних команд обґрунтованість рішень, прийнятих під час оцінювання та встановлення інвалідності, розглядає медичні документи та проводить оцінювання, за результатами якого приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.

У матеріалах справи відсутні докази того, що експертна команда оцінювання відповідача під час огляду позивача не взяла до уваги чи не дослідила медичні документи, які містились у медичній справі та надавались позивачем під час процедури огляду, та які мають очевидні розбіжності із дослідженими документами експертною командою.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення № 3/25/980/Р від 07.04.2025р., прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, та обґрунтовано, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не допущено протиправних дій (бездіяльності), а відтак його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені представником позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Муравської Оксани Олександрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.09.2025р. в адміністративній справі № 460/11889/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 01.05.2026р.