ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 402/95/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Благовіщенського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2026 року (суддя Бондаренко А.А., повне судове рішення виготовлено 31 березня 2025 року) в справі № 402/95/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Благовіщенського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови № 233 від 13 жовтня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), закриття провадження у справі.
Рішенням Благовіщенського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2026 року у задоволенні позов відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Звертає увагу, що повістка безпосередньо позивачу вручена не була, працівниками пошти проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою». Матеріали справи не містять інформації, що працівник поштового відділення здійснював спроби вручення повістки особисто адресату (одержувачу), які виявилися невдалими, або інформував адресата (одержувача) про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», у спосіб, визначений Правилами надання послуг поштового зв`язку, тобто не дотримана процедури вручення повістки.
Відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачем не доведено порушення позивачем вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та, як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім того, зауважує, що повістка може бути оформлена та направлена лише з підстав, визначених відповідними нормативно-правовими актами.
Згідно зі змістом повістки №4070203 позивач мав з`явитися для уточнення даних, проте не вказано, які саме дані позивачу необхідно було уточнити в РТЦК, а також про неможливість отримання таких даних з реєстрів.
Судом першої інстанції не враховано примітку до статті 210 КУпАП, в якій зазначено умову, за якої положення статті 210-1 КУпАП не застосовуються, проте відсутні докази відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.
Крім того, повістка №4070203 не містить чіткої та конкретизованої мети явки, яка відповідала б вичерпному переліку підстав, визначених частиною десятою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та пунктом 32 Порядку ведення військового обліку, затвердженого постановою № 1487. Використання загальної та невизначеної формули "для уточнення даних" не дозволяє встановити конкретне правове призначення виклику та, відповідно, не створює обов`язку позивача з`являтися за такою повісткою.
Також звертає увагу, що днем виявлення порушення є наступний день за днем не з`явлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, тобто 28.06.2025 року, тобто граничною датою накладення на позивача адміністративного стягнення за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, у даному конкретному випадку, є 28.09.2025 року.
Постанова № 233 за справою про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 лише 13.10.2025 року. Той факт, що відповідачу станом на 28.06.2025 року достовірно було відомо, що ОСОБА_1 не з`явився для уточнення облікових даних за повісткою, яка його зобов`язувала здійснити дані заходи 27.06.2025 року підтверджується наданим Відповідачем витягом з Журналу обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 , який дослідив суд першої інстанції та вказав, що з витягу з Журналу обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлений запис про неприбуття ОСОБА_1 на виклик за повісткою у визначену дату.
Таким чином, на момент складання постанови № 233 від 13.10.2025 року відносно ОСОБА_1 , сплинув тримісячний строк, в межах якого можливе накладення адміністративного стягнення, що також свідчить про протиправність постанови № 233 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що місцем реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» сформовано та направлено через «Укрпошту» за адресою місця його реєстрації повістку № 4070203 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год. 27.06.2025 року. У вказаний строк позивач не прибув на виклик, не повідомив про наявність поважних причин неявки чим порушив вимоги абз.2 с.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З копії рапорту начальника відділення обліку мобілізаційної роботи майора ОСОБА_3 від 08.01.23026 року направленого начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виявленим порушення законодавства у сфері військового обліку. Під час уточнення військово-облікових даних , згідно даних ЄДРПВР «Оберіг» було встановлено, що Відповідно до постанови року військовозобов`язаному ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» було сформовано та направлено через Укрпошту за адресою місця його реєстрації АДРЕСА_1 повістку №4070203 про виклик на 09.00 годину 27.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.06.2025 року о 09.00 годині військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином оповіщеним, не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений 3-денний термін не повідомив про наявність поважних причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив вимоги п.21, п.24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №20260, ч.1, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії особливого періоду. 
Відповідно до копії протоколу № 223 від 08.102025 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» було сформовано та направлено через Укрпошту за адресою місця його реєстрації АДРЕСА_1 повістку №4070203 про виклик на 09.00 годину 27.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.06.2025 року о 09.00 годині військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином оповіщеним, не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений 3-денний термін не повідомив про наявність поважних причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив вимоги п.21, п.24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №20260, ч.1, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії особливого періоду. На тексті протоколу відсутній підпис особи, яка притягується до відповідальності, і вказано про його відмову від пояснення та підписання протоколу, що засвідчено підписами свідків. 
Відповідно до витягу ЄДРПВР «Оберіг» ОСОБА_1 стоїть на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 . У графі 34 відомості про медичний огляді дані відсутні. 
З копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.10.2025 року № 211120237629852000030 ОСОБА_1 стоїть на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З доданої до відзиву копії витягу ЄДРПВР «Оберіг», копії повістки №4070203, копії поштового повідомлення встановлено, що ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» було сформовано та направлено через «Укрпошту» за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 повістку №4070203 про виклик о 09 год. 00 хвилин 27.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.
З копії повістки №4070203, вбачається, що нею оповіщається ОСОБА_1 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на виклик о 09 год. 00 хвилин 27.06.2025 року, повістка сформована у електронній системі ЄДРПВР АІТС «Оберіг».
З доданої до відзиву на позов копії опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення та копії довідки про причини повернення, вбачається зазначена позначка «адресат відсутній за вказаною адресою».
З витягу з Журналу обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлений запис про неприбуття ОСОБА_1 на виклик за повісткою у визначену дату.
З копії постанови № 233 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, виданої 13.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . ОСОБА_1 визнаний винуватим у скоєнні адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до постанови військовозобов`язаному ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» було сформовано та направлено через Укрпошту за адресою місця його реєстрації АДРЕСА_1 повістку №4070203 про виклик на 09.00 годину 27.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.06.2025 року о 09.00 годині військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином оповіщеним, не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений 3-денний термін не повідомив про наявність поважних причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив вимоги п.21, п.24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №20260, ч.1, ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії особливого періоду. 
Співставленням адреси позивача, зазначеної у повістці, та адреси, вказаної у копії витягу з реєстру територіальної громади № 2025/019288406 від 26.12.2025 року з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві, встановлено, що, що місцем реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Встановивши, що позивач був належно оповіщеним про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 за дійсною адресою, не з`явився за викликом, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діяннях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною частини третьою статті 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснене з дотриманням вимог законодавства про адміністративні правопорушення. 
Суд визнає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачем через систему АІТС «Оберіг» сформовано та направлено засобами поштового зв`язку за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) повістку № 4070203 про виклик на 09 годину 00 хвилин 27 червня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.
Поштове відправлення повернуто відправнику із відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
ОСОБА_1 за викликом 27 червня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 223 від 08 жовтня 2025 року 08 жовтня 2025 року о 12 годині 01 хвилині військовозобов`язаний ОСОБА_4 доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виявленням порушення законодавства у сфері військового обліку.
Під час уточнення військово-облікових даних згідно з ЄДРВПР «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» сформовано та направлено через «Укрпошту» за адресою місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ) повістку № 4070203 про виклик о 09 годині 00 хвилин 27.06.2025 року до Голованівського РТУК для уточнення даних.
27.05.2025 року о 09 годині військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним, не прибув на виклик за повісткою, у встановлений термін не повідомив про наявність поважних причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ТЦК або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервісті, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 24, п. 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, під час дії особливого стану, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 223 від 13 жовтня 2025 року на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17 000 грн за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 
За змістом цієї постанови 08 жовтня 2025 року о 12 годині 01 хвилині військовозобов`язаний ОСОБА_4 доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виявленням порушення законодавства у сфері військового обліку.
Під час уточнення військово-облікових даних згідно з ЄДРВПР «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» сформовано та направлено через «Укрпошту» за адресою місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ) повістку № 4070203 про виклик о 09 годині 00 хвилин 27.06.2025 року до Голованівського РТУК для уточнення даних.
27.05.2025 року о 09 годині військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним, не прибув на виклик за повісткою, у встановлений термін не повідомив про наявність поважних причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ТЦК або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервісті, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 24, п. 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, під час дії особливого стану, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП.
Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). 
За положеннями абзацу 2 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закону № 2232-ХІІ) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі – Порядок №560), установлено, що разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, частиною першою статті 210-1 КУпАП в редакції до 19 травня 2024 року встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша).
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга).
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року №3696-IX (далі - Закон № 3696-ІХ), який набув чинності 19 травня 2024 року, стаття 210-1 КУпАП викладені в такій редакції: 
«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.».
Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Конституційним Судом України у рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Згідно зі статтею 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. 
Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відтак, для правильного вирішення справи необхідно встановити, які норми закону регулювали відповідальність за порушення військового обліку на момент вчинення правопорушення.
Судом встановлено, що адміністративне стягнення накладено на позивача за неявку за повісткою у строк, встановлений у цій повістці (27 червня 2025 року) або у строк, що не перевищує 7 календарних днів, до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відтак, правопорушення вчинено позивачем 27 червня 2025 року.
Частиною дев`ятою статті 38 КУпАП установлено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Тобто за змістом частини дев`ятої статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, є день виявлення адміністративного правопорушення.
За обставинами цієї справи ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 27 червня 2025 року, як вказано у повістці.
Тобто днем вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП, є 27 червня 2025 року, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити саме 27 червня 2025 року.
З урахуванням положень пункту 24 Порядку №560 позивач у разі неможливості явки у визначеній у повістці день (27 червня 2025 року) мав повідомити про це ІНФОРМАЦІЯ_2 та прибути у строк, що не перевищує сім календарних днів, тобто не пізніше 04 липня 2025 року.
Суд констатує, що вчинене позивачем правопорушення мало бути виявлено відповідачем саме у день неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто 27 червня 2025 року. 
Постанова № 223 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП винесена ІНФОРМАЦІЯ_2 08 жовтня 2025 року, тобто після закінчення визначеного частиною дев`ятою статті 38 КУпАП тримісячного строку накладення адміністративного стягнення.
Також суд зауважує, що адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.
За положеннями пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені частиною першою статті 38 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржена позивачем постанова має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите.
Суд не надає оцінку іншим доводам апелянта, зважаючи на те, що закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності виключає притягнення позивача до цього виду відповідальності.
Суд звертає увагу, що рішення судом першої інстанції ухвалено 15 квітня 2026 року, проте у резолютивній частині рішення вказано про виготовлення повного судового рішення 31 березня 2025 року, й ця помилка судом першої інстанції не виправлена. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн, з яких 532,48 грн – судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, 798,72 грн – судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Благовіщенського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2026 року в справі № 402/95/26 задовольнити. 
Рішення Благовіщенського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2026 року в справі № 402/95/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.
Ухвалити в справі № 402/95/26 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №223 від 13 жовтня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьої статті 210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 21 травня 2026 року та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 21 травня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко