ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/31803/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі №160/31803/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 05 листопада 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення №046550007045 від 15.05.2025 року за Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2025 року про перерахунок пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності, вказані у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення №046550007045 від 15.05.2025 року за Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 1985 по 1992 роки, відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 08.05.2025 року з урахуванням відомостей, що міститься у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року. 
У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що трудова книжка позивача № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року містить всі необхідні відомості про трудову діяльність позивача, а тому пенсійним органом протиправно не враховано до страхового стажу позивача період роботи з 1985 по 1992 роки відповідно до трудової книжки № 1364 від 11.03.1994 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про перерахунок пенсії, оскільки відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем у цій справі. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, постанові від 24.05.2024 по справі №460/17257/23. Також, відповідач зазначає про те, що рішення №046550007045 від 15.05.2025 року є законним та обґрунтованим, оскільки позивач не має необхідного пільгового стажу для призначення пенсії.
Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 08 травня 2025 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №046550007045 від 15.05.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с. 4). 
У спірному рішенні зазначено, що оскільки по-батькові особи в наданих до заяви від 08.05.2025 року довідках не відповідає паспортним даним, підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі Фрунзе за період 1981 по 1992 відсутні. 
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення та правомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 1981 по 1992 є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2024 року, прийнятої у справі № 120/2366/21-а, аналізуючи положення статті 56 Закону № 1788-XII та Порядку ведення трудових книжок колгоспників, врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, дійшов висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Згідно з відомостями дубліката трудової книжки колгоспника, заповненої 11.03.1994 №1364, ОСОБА_1 був прийнятий у 1985 році в члени колгоспу (а.с. 10).
Також в дублікаті трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 , заповненої 11.03.1994 №1364, в розділі «Трудова участь в громадському господарстві» містяться записи про відпрацьований (виконаний) річний мінімум трудової участі в громадському господарстві:
- в 1985 р. відпрацьовано 302 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1986 р. відпрацьовано 292 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1987 р. відпрацьовано 280 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1988 р. відпрацьовано 310 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1989 р. відпрацьовано 310 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1990 р. відпрацьовано 304 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1991 р. відпрацьовано 287 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1992 р. відпрацьовано 281 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1993 р. відпрацьовано 280 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1994 р. відпрацьовано 280 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1995 р. відпрацьовано 280 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1996 р. відпрацьовано 280 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1997 відпрацьовано 309 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1998 р. відпрацьовано 280 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 1999 р. відпрацьовано 285 днів трудової участі (колгоспний мінімум 280 днів);
- в 2000 р. відпрацьовано 145 днів трудової участі (колгоспний мінімум 145 днів).
Враховуючи те, що записи трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 містять відомості про виконання позивачем нормативів мінімуму трудової участі в громадському господарстві та спірний період роботи з 1985 по 1992, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №046550007045 від 15.05.2025 року та необхідності зобов`язання відповідача зарахувати зазначений період роботи до страхового стажу позивача.
При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання пенсійного органу на те, що по-батькові особи в наданих до заяви від 08.05.2025 року довідках не відповідає паспортним даним, адже спірний період роботи позивача підтверджується записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , яка є основним документом, на підставі якого органи ПФУ перевіряють наявність трудового стажу особи. Більш того, така невідповідність встановлена щодо нарахування заробітної плати, тобто невідповідність записів про ПІБ особи у бухгалтерських документів, що не пов`язано з інформацією про період роботи позивача відповідно до відомостей трудової книжки.
Поряд з цим, колегія суддів зауважує і на тому, що архівні довідки видаються на підставі первинних документів, що були передані до відповідного архіву.
Тобто, при видачі архівної довідки в ній зазначається інформація, в тому числі із скороченнями, що міститься в оригіналах первинних документів, що передалися на зберігання.
Зважаючи на те, що архівна довідка є документом, що несе інформацію, що міститься в первинних документах, без будь-яких доповнень, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування роботодавцем скорочень не може бути наслідком відмови працівнику в реалізації права на зарахування страхового стажу за такий період роботи.
Також відповідач відмовлячи у врахуванні вищезазначеної довідки вказує на те, що довідка потребує перевірки на відповідність первинним документам. З приводу цього слід зазначити наступне.
За умовами частини 3 статті 44 Закону України № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Тобто, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами або архівних установ.
За наведених обставин, суд зазначає, що відповідач після отримання заяви позивача від 08.05.2025 року не був позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці та інших документах позивача, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058-IV, натомість доказів того, що пенсійним органом було вжито заходів на реалізацію вимог статті 44 Закону №1058-IV починаючи з 08.05.2025 відповідачем до суду не надано.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №046550007045 від 15.05.2025 року та, як наслідок, необхідності його скасування.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що висновки суду в резолютивній частині постанови - є приписами, що підлягають безумовному виконанню сторонами та третіми особами, а судове рішення має бути категоричним, тобто повинне давати відповідь на позовні вимоги таким чином, щоб зняти невизначеність у взаємовідносинах між сторонами спору, також суд звертає увагу на те, що у резолютивній частині постанови повинен бути наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок про протиправність дій або бездіяльності відповідача та про спосіб відновлення порушених прав позивача.
Суд першої інстанції зробивши правильний висновок про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №046550007045 від 15.05.2025 року, яким відмовлено в призначенні пенсії позивачу та, як наслідок необхідності його скасування, помилково зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії із зарахуванням спірних періодів роботи позивача до страхового стажу.
Дії зобов`язального характеру щодо розгляду заяви з призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.
На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, шляхом заміни в абзацах третьому та четвертому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі №160/31803/25 слів «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» на слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області», з одночасною заміною в мотивувальній частини рішення висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 1985 по 1992 роки, відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії на необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 1985 по 1992 роки, відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі №160/31803/25 слід залишити без змін.
При цьому, колегія суддів зауважує, що в частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 
Відповідно до частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі №160/31803/25 – змінити шляхом заміни слів «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» на слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області» в абзацах третьому та четвертому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року, з одночасною заміною в мотивувальній частини рішення висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 1985 по 1992 роки, відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії на необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 1985 по 1992 роки, відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 від 11.03.1994 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі №160/31803/25 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко