П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року
м. Київ
справа № 344/11321/24
провадження № 51-919км26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 
(в режимі відеоконференції),
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каменоломня Сакського району АР Крим, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 296 КК,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2025 року  ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано  ОСОБА_7  в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 10 січня 2024 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він, будучи раніше судимим за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, 09 січня 2024 року приблизно о 18 год 00 хв, перебуваючи за адресою свого проживання, із застосуванням фізичної сили зґвалтував потерпілу ОСОБА_8 . Надалі ОСОБА_7 вчинив з потерпілою дії сексуального характеру.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог прокурор зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 152 КК на ч. 1 ст. 152 КК на підставі лише показань засудженого про його необізнаність про неповнолітній вік потерпілої на момент вчинення злочину, без врахування та оцінки показань потерпілої, наданих нею в порядку ст. 225 КПК під час здійснення досудового розслідування, відповідно до яких ОСОБА_8 стверджувала, що 09 січня 2024 року, тобто в день події, повідомляла ОСОБА_7 про свій чотирнадцятирічний вік. На переконання сторони обвинувачення, така перекваліфікація дій засудженого призвела до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і, як наслідок, до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, а захисник заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора, вважала ухвалу апеляційного суду законною та обґрунтованою, просила залишити її без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.

Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, під час розгляду касаційної скарги прокурора суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Доводи касаційної скарги прокурора стосуються незгоди із висновками судів попередніх інстанцій про виключення з обсягу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки, як зґвалтування неповнолітньої особи, та перекваліфікацію дій засудженого на ч. 1 ст. 152 КК.
Однак колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій детально зупинилися на дослідженні питання про усвідомлення засудженим віку потерпілої.
Суд наголошує, що кримінальна відповідальність за вчинення зґвалтування неповнолітньої особи настає лише за умови, якщо винна особа усвідомлювала (достовірно знала чи припускала), що вчиняє такі дії щодо неповнолітньої особи, а так само, коли вона повинна була і могла це усвідомлювати. У процесі вирішення цього питання враховується вся сукупність обставин справи, зокрема зовнішні фізичні дані потерпілої особи, її поведінка, знайомство винної особи з нею, володіння винною особою відповідною інформацією. Неповнолітній вік потерпілої особи не може бути підставою для кваліфікації дій за ч. 3 ст. 152 КК, якщо буде доведено, що винна особа помилялася щодо фактичного віку потерпілої.
Так, суди першої та апеляційної інстанцій констатували, що під час першого знайомства з ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_8 сама підійшла до засудженого на вулиці з дитиною у літній колясці, попросила у нього закурити, між ними зав`язалася розмова, в ході якої потерпіла назвалася ОСОБА_9 і повідомила, що їй 21 рік, що дитина в колясці її, їх вигнали з дому і вона йде шукати житло. Надалі вони обмінялися номерами телефонів і засуджений записав її як « ОСОБА_9 квартира». Також у день події ОСОБА_8 під час телефонної розмови з ОСОБА_7 погодилася зустрітися з ним та у темну пору доби самостійно на таксі приїхала до нього, добровільно пішла з ним спочатку в магазин, де засуджений придбав алкоголь (пиво та горілку), а потім до його квартири, де вони спілкувалися та розпивали придбане засудженим у магазині.
В ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що наведені вище обставини судами були встановлені на підставі показань засудженого, які узгоджуються і не суперечать показанням інших осіб та іншим доказам у цьому провадженні.
Так засуджений розповів обставини знайомства із ОСОБА_8 , коли під час перекуру з колегами до них підійшла потерпіла з дитиною у літній колясці, попросила у нього закурити, а він дав їй сигарету, прикурив. Між ними зав`язалася розмова, потерпіла назвалася ОСОБА_9 і повідомила, що їй 21 рік, а також, що дитина (хлопчик віком 2 роки) її. Сказала, що їх вигнали з дому і вона йде шукати житло. Вони обмінялися телефонами. 09 січня 2024 року (в день події) він зателефонував потерпілій та запропонував зустрітися, на що остання погодилася та сказала, що приїде до нього. Пізніше йому зателефонувала потерпіла та повідомила, що приїхала, він вийшов на вулицю, вже темніло, зустрів ОСОБА_8 , разом з нею зайшли в магазин, де він купив собі пиво та горілку, потерпіла сказала, що теж буде пити пиво, але засуджений відповів, що їй не треба, бо вона має малу дитину, і купив їй «Фанту». З магазину вони пішли з придбаним до нього додому. В квартирі ОСОБА_9 сиділа на надувному матраці, а він - на дивані. ОСОБА_8 почала розказувати, що до 20 години її виганяють з дому (з її слів, на той час вже жила в м. Івано-Франківську у подруги з її хлопцем, які зараз сидять з її дитиною, а їй сказали шукати гроші, наскільки він пам`ятає - 8000 грн). Оскільки він не мав таких грошей (в нього було лише 10 євро та 1500 грн), то в присутності потерпілої почав обдзвонювати знайомих, щоб позичити для неї вказану суму коштів. 
Інформацію про той факт, що засуджений телефонував і просив позичити гроші, а також про те, що з ним була жінка, яка теж долучалася до розмови по телефону, підтвердили інші свідки.
Під час огляду мобільного телефону ОСОБА_7 встановлено факт телефонних з`єднань та переписки у месенджері «Viber» з абонентом « ОСОБА_9 квартира», яким насправді є ОСОБА_8 .
Допитана під час досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК потерпіла підтвердила повідомлені засудженим обставини їхнього знайомства, коли вона підійшла до ОСОБА_7 із дитячою коляскою, також не заперечувала факт телефонної розмови із засудженим в день події, її згоду на пропозицію ОСОБА_7 про зустріч, приїзд на таксі за адресою проживання останнього, відвідування з ним разом магазину та купівлю алкогольних напоїв (пива та горілки), продовження спілкування у засудженого вдома.
Під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 розповіла, що потерпіла дійсно замість справжнього імені називалася ОСОБА_9 (ОСОБА_9). У день події приблизно о 22 годині вони зустрілися біля ратуші, потерпіла була у стані сильного алкогольного сп`яніння, сказала, що вживала алкоголь сама. Потім сказала, що її зґвалтували. Вона то плакала, то сміялася, пояснила, що йшла забирати зарплату там, де працювала нянею, вирішила випити алкоголю в честь отриманої зарплати, потім хотіла їхати додому, підійшла до незнайомого чоловіка підкурити, познайомилися, попросила викликати їй таксі, так як у неї розрядився телефон. Чоловік запропонував зарядити її телефон у нього в авто і не викликати таксі, відвіз кудись до себе додому і там зґвалтував. Свідок повідомила суд, що не знала, що робити, бо ОСОБА_8 вже не одноразово говорила, що її 2 чи 3 рази ґвалтували, але нікому про це не повідомляла. Потім свідок подзвонила у поліцію, повідомила про зґвалтування. Потерпіла розказувала працівникам поліції, що нічого не було, сказала про зґвалтування, щоб привернути увагу сестри. Під час спілкування з працівникам поліції потерпіла постійно розповідала різне. 
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні місцевого суду розповіла, що перебуває з потерпілою ОСОБА_8 у дружніх стосунках, обидві орендували разом квартиру у м.Івано-Франківську, де потерпіла заробляла гроші, доглядаючи літню жінку, написанням віршів, також по 2-3 години працювала нянею, доглядаючи дитину. ОСОБА_8 називала себе ОСОБА_9 .
З наведених вище обставин колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що у засудженого були підстави вважати потерпілу ОСОБА_8 старшою, аніж вона є насправді. Передусім йдеться про обставини знайомства потерпілої з засудженим, зміст їхніх розмов під час знайомства, поведінку потерпілої у вечір події.
Наведені в касаційній скарзі прокурора твердження не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, які би свідчили про їх необґрунтованість, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів попередніх інстанцій.
Покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції призначив із дотриманням вимог статей 50, 65 КК, оскільки повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості про його особу, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка його обтяжує - рецидив злочинів, та дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в максимальній межі санкції ч. 1 ст. 152 КК.
Колегія суддів погоджується із цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, то касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без зміни.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3