Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2026  	Справа №607/8733/26 Провадження №2-о/607/301/2026	

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у окремому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Великоберезовицька об`єднана територіальна громада про встановлення факту родинних відносин

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина
1. Стислий зміст заяви
21 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою, заінтересована особа: Великоберезовицька об`єднана територіальна громада про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати – ОСОБА_2 . На день смерті остання проживала разом із дочкою – ОСОБА_1 та онуками. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входять житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка. Заявниця зазначає, що вказаний житловий будинок належав її матері на праві власності. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами заповіла ОСОБА_1 . У зв`язку із цим заявниця звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу для оформлення спадщини після смерті матері, за результатами чого було заведено спадкову справу № 277916. Разом із тим, ОСОБА_1 не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки нотаріус усно повідомив про неможливість його видачі через непідтвердження родинних відносин між заявницею та спадкодавцем. Так, відомості про прізвище матері, зазначені у свідоцтві про народження заявниці, не відповідають відомостям, наведеним у свідоцтві про смерть спадкодавця та інших правовстановлюючих документах. Зокрема, дошлюбне прізвище матері заявниці – « ОСОБА_3 » – після укладення шлюбу 26 травня 1960 року було змінено на « ОСОБА_4 ». У свідоцтві про народження ОСОБА_1 матір зазначена під прізвищем « ОСОБА_4 », тоді як у заповіті, реєстраційному написі, свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок та свідоцтві про смерть вона зазначена під прізвищем « ОСОБА_3 ». Саме відсутність документа, який би підтверджував, що ОСОБА_5 , зазначена у свідоцтві про народження заявниці, та ОСОБА_2 , зазначена у свідоцтві про смерть, заповіті та інших документах, є однією і тією ж особою, тобто матір`ю заявниці, стала підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, дошлюбне прізвище заявниці « ОСОБА_4 » було змінено на « ОСОБА_6 » внаслідок укладення шлюбу 21 січня 2012 року.
За таких обставин встановлення факту родинних відносин у судовому порядку є єдиним способом захисту прав заявниці та необхідне для оформлення її спадкових прав.
2. Стислий зміст пояснень на заяву
Заінтересована особа: Великоберезовицька об`єднана територіальна громада своїм правом на заперечення, пояснення, що передбачене Цивільним процесуальним кодексом України
(далі – ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня
2026 року відкрито провадження у цій цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.
В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, однак від її представника адвоката Заводовської М.Л. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.
Заінтересована особа Великоберезовицька об`єднана територіальна громада в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання
будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
26 травня 1960 року було укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , актовий запис № 9, місце реєстрації: Йосипівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00057309499 від 25 березня 2026 року (а.с. 18 – 21).
Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 12 березня 1991 року, будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, що складається з 7 членів, головою якого є ОСОБА_2 на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів від 27 лютого
1991 року № 40. Реєстраційний напис на документі про право особистої власності за реєстровим № 8 від 12 березня 1991 року і записано у реєстрову книгу № 1 стор. № 18 (а.с. 11, 12).
Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серія IV-ТР № 018795, ОСОБА_2 надано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, на підставі рішення Мар`янівської сільської Ради народних депутатів № 11 від 22 серпня 1997 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 41 (а.с. 15, 16).
У витязі з Державного реєстру речових прав № 460780656 від 19 січня 2026 року вказано, що земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер: 6125284900:02:001:0036, належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 13).
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав № 461657746 від 26 січня
2026 року за ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/7 житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 73,2 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці кадастровий
номер: 6125284900:02:001:0036 (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_9 у селі Мар`янка Микулинецького району Тернопільської області, батьками якої вказано: ОСОБА_7 (батько) та ОСОБА_5 (мати), що підтверджується свідоцтвом про народження,
серія НОМЕР_2 , запис за № 36, місце реєстрації: с. Йосипівка Микулинецький район Тернопільської області (а.с. 9).
ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 та присвоєно РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с. 4 – 6).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00057669647 від 10 квітня
2026 року, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 лютого 2012 року, справа № 1915/2259/2012 (а.с. 7, 8).
29 червня 1999 року ОСОБА_2 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 , в якому заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який посвідчено секретарем виконавчого комітету Мар`янівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Кіцак Н.Б., зареєстровано в реєстрі за № 24 (а.с. 22, 23).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_4 , запис за № 9 (а.с. 17).
У Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 84614702 від 23 березня 2026 року міститься спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 277916, номер у нотаріуса 324, дата заведення 24 квітня
2000 року Тернопільська районна державна нотаріальна контора (а.с. 24, 25).
Як вказано у довідці Настасівського старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 жовтня 2025 року № 363, ОСОБА_2 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала і на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані та проживали: 1) ОСОБА_1 – дочка, 1962 року народження; 2) ОСОБА_10 – зять, 1968 року народження; 3) ОСОБА_12 – внук, 1984 року народження; 4) ОСОБА_13 – внучка, 1986 року народження; 5) ОСОБА_14 – внук, 1988 року народження; 6) ОСОБА_15 – внучка, 1982 року народження (а.с. 10).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
За частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року
(справа № 320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21).
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Відтак суд констатує, що встановлення факту, за встановленням якого звернулася заявник, відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України, ураховуючи його юридичне значення для заявника та неможливість його встановлення у позасудовий спосіб, може бути вирішене у порядку окремого провадження. 
Частиною третьою статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Суд бере до уваги, що всі досліджені докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою. Це підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого після укладення шлюбу
26 травня 1960 року ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », а також свідоцтвом про народження заявниці, заповітом, свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, свідоцтвом про смерть та іншими письмовими доказами, які в сукупності підтверджують тотожність особи спадкодавця.
Встановлення зазначеного факту в позасудовому порядку є неможливим, оскільки саме непідтвердження родинних відносин між заявницею та спадкодавцем перешкоджає оформленню спадкових прав.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю заявниці, а також те, що встановлення вказаного факту родинних відносин безпосередньо породжує юридичні наслідки і необхідне ОСОБА_1 для оформлення права на спадщину.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги заяви ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження.
Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Тож судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції слід покласти на заявницю в межах нею понесених.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 258 – 259, 263 – 265, 268, 273, 293 – 294, 315 – 318,
352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Великоберезовицька об`єднана територіальна громада про встановлення факту родинних відносин – задовольнити.
2. Встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: між  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та  ОСОБА_2 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між матір`ю та дочкою.
3. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 червня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: с. Мар`янівка, Тернопільський район, Тернопільська область.
Заінтересована особа: Великоберезовицька об`єднана територіальна громада, код ЄДРПОУ: 04393462, адреса місця знаходження: вул. Степана Бандери, 26, селище Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область.

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець