Номер провадження: 33/813/485/26
Номер справи місцевого суду: 521/280/26 
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
правопорушника ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 – адвоката Бочарова А.В.,
потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Бочаров Андрій Валерійович, на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 грн. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до адміністративних матеріалів, 15 жовтня 2025 року о 09 год. 40 хв. ОСОБА_1 у м. Одесі, на регульованому перехресті вулиць Івана та Юрія Лип і Євгена Танцюри, керуючи транспортним засобом «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Івана та Юрія Лип, не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки автотранспорту, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР). 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) транспортні засоби отримали механічні ушкодження, що призвело до матеріальних збитків.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14 січня 2026 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.25-26).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Бочаров А.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.28-33).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Приписами статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і суб`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому для притягнення особи до адміністративної відповідальності обсяг доказів, долучених до матеріалів справи, в їх сукупності повинен бути необхідним та достатнім для беззаперечного висновку про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції відбувся з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності, докази були досліджені об`єктивно та безсторонньо, жодних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або потерпілої особи, допущено не було, внаслідок чого суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , у м. Одесі, на регульованому перехресті вулиць Івана та Юрія Лип і Євгена Танцюри, керуючи транспортним засобом «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Івана та Юрія Лип, не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки автотранспорту, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч. Своїми діями ОСОБА_1 порушив умови п. 12.3 ПДР, відповідно до яких у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та п. 12.4 ПДР, за яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Апеляційний суд зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та наслідками у вигляді ДТП, полягає у створенні ним ситуації шляхом руху з небезпечною, забороненою швидкістю, що позбавило ОСОБА_1 можливості виконати вимоги сигналів світлофора та безпечно розминутися з іншими транспортними засобами.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується матеріалами справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №557163 від 02.01.2026 року (а.с.1);
- схемою місця ДТП від 15.10.2025 року (а.с.6);
- протоколом допиту свідка ОСОБА_2 (а.с.8-10);
- протоколом допиту свідка ОСОБА_1 (а.с.11-14)
- висновком експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5352-34-25 від 17 грудня 2025 року (а.с.15-17). 
- USB-флеш-накопителем (а.с24).

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не надав мотивованих доказів до суду першої та апеляційної інстанцій на спростування обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність наявності у діях водія ОСОБА_1 порушень та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, в апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бочаров А.В., стверджує, що ОСОБА_1 , як водій автомобіля «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «HONDA CIVIC», д.н.з. НОМЕР_2 .
Однак із висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5352-34-25 від 17 грудня 2025 року вбачається, що швидкість автомобіля «AUDI A6» при його русі до перехрестя складала приблизно 72 км./год., тобто швидкість автомобіля, під керуваннями водія ОСОБА_1 була на 22 км/год. більше дозволеного ліміту у населеному пункті (п. 12.4 ПДР) (а.с.15-17). 
Крім цього, з доданого до матеріалів справи USB-флеш-накопителя вбачається, що виїзд водія ОСОБА_1 на перехрестя відбулося в момент перемикання сигналу світлофора з миготливого зеленого на жовтий. Проте, неможливість зупинитися без екстреного гальмування у даному випадку була створена самим водієм ОСОБА_1 , внаслідок свідомого порушення останнім п.12.4 ПДР.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності висновку місцевого суду не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

Доводи представника правопорушника ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник адвокат Бочаров А.В., стосовно того, що внаслідок закриття кримінального провадження у справі, старший слідчий СВ ВП №1 Одеського РУП №1 ГУ НП в Одеській області п\п-к поліції П. Синьків дав вказівку про притягнення водія ОСОБА_2 та водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно законодавства України, за порушення вимог п. 16.6 ПДР та п. 12.4 відповідно, не спростовують порушення ОСОБА_1 п. 12.4 ПДР, що призвело до виникнення ДТП.
Такого висновку апеляційний суд дійшов не лише на підставі наявних у справі доказів, про які вказано вище, а також із врахуванням стандарту доведення поза розумним сумнівом, який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. 

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі, щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції повною мірою врахував характер і спосіб вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував міру адміністративного покарання.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту. 

Апеляційний суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово вказував, що п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник адвокат Бочаров Андрій Валерійович, залишити без задоволення.

Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду      С.М. Сегеда