ЄУН 387/2001/25
Номер провадження по справі 2/387/321/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстер І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

У С Т А Н О В И В:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 25 грудня 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №21.03.2025-100000458 від 21.03.2025 у розмірі 18 300 грн 76 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №21.03.2025-100000458, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 8 000 грн строком на 98 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлені договором грошові кошти, однак останній належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 18 300 грн 76 коп., яка добровільно не погашена, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи. На адресу його зареєстрованого місця проживання було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з доданими до неї документами та судові повістки. Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою оператора поштового зв`язку «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Крім того, відповідно до вимог частини одинадцятої статті 128 ЦПК України суд неодноразово здійснював виклик відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.
Згідно з частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, а з моменту опублікування такого оголошення особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою її зареєстрованого місця проживання чи перебування, якщо така особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак своїм правом на участь у судовому розгляді не скористався.
Процесуальні дії суду
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.05.2026 постановлено про заочний розгляд справи та винесення заочного рішення суду.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду на позов не подавав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що 21.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №21.03.2025-100000458.
З наданих позивачем документів убачається, що під час укладення кредитного договору відповідачем пройдено ідентифікацію та верифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України. Під час проведення ідентифікації було забезпечено однозначне встановлення особи позичальника на підставі електронних даних та відомостей, отриманих від банку-ідентифікатора.
Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн строком на 98 календарних днів. Згідно із заявкою на отримання кредиту процентна ставка є фіксованою та становить 1 % за кожен день користування кредитом, застосовується протягом усього строку кредитування та не може бути збільшена в односторонньому порядку.
Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е427, що підтверджується інформаційним повідомленням щодо підписання електронного договору та відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується чеком про електронний переказ коштів від 21.03.2025, сформованим платіжним сервісом ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якого на платіжну картку, зазначену відповідачем під час оформлення кредиту, успішно перераховано грошові кошти у сумі 8 000 грн із призначенням платежу «Видача за договором кредиту №21.03.2025-100000458».
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином та надало відповідачу кредитні кошти у погодженому сторонами розмірі.
На підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості за період з 21.03.2025 по 26.06.2025 та таблицю обчислення загальної вартості кредиту, відповідно до яких станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 18 300 грн 76 коп., з яких: 8 000 грн – заборгованість за основною сумою кредиту, 6 720 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом, 540 грн 76 коп. – комісія та 3 040 грн – неустойка.
Разом із тим суд враховує, що довідка-розрахунок заборгованості має односторонній характер та сама по собі не є первинним бухгалтерським документом, який би підтверджував порядок та правильність нарахування процентів, комісії та неустойки. Матеріали справи не містять виписки по особовому рахунку позичальника, деталізованого розрахунку щоденних нарахувань та інших первинних документів, які б надавали суду можливість перевірити правомірність визначення зазначених складових заборгованості.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, частиною 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
З наведених норм вбачається, що укладення договору про споживчий кредит у електронній формі не суперечить вимогам законодавства, за умови дотримання особливостей його укладення в такій формі.
При цьому, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 21.03.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ "Споживчий центр" з дотриманням наведених норм законодавства було укладено договір про споживчий кредит та відповідач був ознайомлений з усіма його істотними умовами та прийняв їх.
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується кредитним договором № 21.03.2025-100000458 від 21.03.2025, документами щодо ідентифікації відповідача за допомогою системи BankID Національного банку України, в яких зазначено платіжну картку № НОМЕР_1 …4747, а також листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 17.12.2025, згідно з яким 21.03.2025 на зазначену картку успішно перераховано 8 000 грн із призначенням платежу «Видача за договором кредиту № 21.03.2025-100000458».
Відповідачем не подано жодних доказів того, що зазначена платіжна картка йому не належить або що кредитні кошти ним не отримувалися.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 8 000 грн, а тому вимоги про стягнення основної суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої доказами, що підтверджують наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема виписки з особового (карткового) рахунку позичальника, які містять відомості про рух коштів та здійснені операції. Сам по собі розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, має односторонній характер та не може вважатися належним і достатнім доказом розміру заборгованості.
У даній справі позивачем не надано виписки по рахунку відповідача, деталізованого розрахунку нарахування процентів, комісії та неустойки, а також інших первинних документів, які б давали суду можливість перевірити правильність визначення заявленої до стягнення суми.
Разом із тим факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 8 000 грн підтверджується кредитним договором та листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 17.12.2025 про успішне перерахування коштів на платіжну картку відповідача.
За таких обставин суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами підтверджено лише факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 8 000 грн, тоді як вимоги про стягнення процентів, комісії та неустойки є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості лише за основною сумою кредиту у розмірі 8 000 грн, що становить 43,71 % від заявленої до стягнення суми 18 300 грн 76 коп., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 058 грн 66 коп. (8 000 грн ? 2 422 грн 40 коп. : 18 300 грн 76 коп.).
На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 626, 627, 1048, 1049, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
ІІІ Резолютивна частина
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 280-283, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №21.03.2025-100000458 від 21 березня 2025 року у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 058 (одна тисяча п`ятдесят вісім) гривень 93 копійки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (01032, місто Київ вулиця Саксаганського, будинок 133-А, код ЄДРПОУ 37356833);
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області         Майстер І.П.