Справа № 587/1491/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Джепи В. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги,
УСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з АТ «Сумихімпром» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 87204 грн 62 коп. та вихідну допомогу при звільненні в розмірі трьохмісячної середньої заробітної плати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 29 квітня 2005 року по 15 квітня 2026 року перебувала у трудових відносинах з АТ «Сумихімпром». За період з 01 червня 2025 року по 15 квітня 2026 року з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 87204,62 грн, також при звільненні їй повинні були нарахувати вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку.
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивачка про місце, дату та час повідомлена належним чином, заяв та клопотань від неї не надходило.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, заяв чи клопотань від нього не надходило.
Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29 квітня 2005 року перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумихімпром» (а.с. 4,7 зв.б., а.с.5, 8-12).
Наказом керівника ПАТ «Сумихімпром» № 150 від 15 квітня 2026 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з роботи з 15 квітня 2026 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 22 зв.б.).
Згідно з довідкою АТ «Сумихімпром» від 15 квітня 2026 року сума, яка належить до виплати при звільненні, становить 87 204,62 грн (а.с. 4).
З наданого відповідачем розрахункового листка за квітень 2026 року та довідки про доходи позивача №2116 від 04 травня 2026 року вбачається, що відповідач нарахував, але не виплатив заробітну плату ОСОБА_1 , борг підприємства складає 87 204,62 грн (а.с.7, а.с. 21 зв.б.).
На звернення позивача про виплату вихідної допомоги при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку відповідач повідомив, що порушень законодавства про працю з його боку немає, тому відсутні підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги (а.с. 3 зв. б.).
Дослідивши надані докази, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 зазначила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Враховуючи, що при звільненні відповідач нарахував позивачці заробітну плату, але не виплатив, тому позов в частині стягнення заборгованості із виплати заробітної плати підлягає задоволенню. 
Щодо вихідної допомоги при звільненні суд зазначає таке.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (частина третя статті 38 КЗпП України).
При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП України).
У постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18 (провадження № 61-797св20), від 23 листопада 2023 року у справі № 207/828/22 (провадження № 61-4090св23) зазначено, що за змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.
Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.
Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.
Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у визначені ним строки, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2022 року в справі № 211/5625/19 (провадження № 61-5942св21)).
Позивач був звільнений на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 150 про припинення трудового договору (контракту) від 15 квітня 2026 року та відповідним записом у трудовій книжці.
Зазначивши у наказі про звільнення як підставу для звільнення частину третю статті 38 КЗпП України, відповідач фактично визнав наявність з його боку порушень законодавство про працю, оскільки при незгоді звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, відповідач міг відмовити позивачу у розірванні трудового договору із вказаної підстави.
Відповідач систематично не виконував вимоги законодавства про працю щодо строків виплати заробітної плати позивачу протягом 2023-2026 років, що підтверджується розрахунковим листом за квітень 2026 року та довідкою №2116 від 04 травня 2026 року про доходи.
Згідно з довідкою АТ «Сумихімпром» №2145 від 04 травня 2026 року про доходи позивачки погодинна заробітна плата складає 63,94 грн. Середньомісячна заробітна плата складає 10495,75 грн (а.с. 22).
З цього приводу суд зауважує, що в цьому випадку має значення сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.
З огляду на норми статті 44 КЗпП України суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 31 487 грн 25 коп. (середньомісячна заробітна плата 10495,75 грн х 3 місяці).
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині.
При цьому, системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Такого висновку дійшла у пунктах 86-90 своєї постанови від 08 грудня 2021 по справі № 9901/407/19 Велика Палата Верховного Суду.
Таким чином, призначена до стягнення сума заборгованості із виплати заробітної плати та вихідної допомоги при звільненні підлягає виплаті з утриманням установлених законодавством України податків і зборів, проте їх нарахування проводяться при виплаті присудженої судом суми.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8, передбаченого ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1064,96 грн, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою.
Керуючись ст ст. 141, 263, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сумихімпром» (код ЄДРПОУ: 05766356) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 87204 (вісімдесят сім тисяч двісті чотири) грн 62 коп. (сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Стягнути з Акціонерного товариства «Сумихімпром» (код ЄДРПОУ: 05766356) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОКПП: НОМЕР_1 ) 31 487 (тридцять одна тисяча чотириста вісімдесят сім) грн 25 коп. вихідної допомоги (сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Стягнути з Акціонерного товариства «Сумихімпром» (м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, код ЄДРПОУ: 05766356) на користь держави 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп. судового збору.
Рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя         І. Г. Вортоломей