РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
08 травня 2026 р.  Справа № 120/14758/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому (далі - відповідач, ТУ ДБР у м. Хмельницькому) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на протиправну бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому щодо нерозгляду його скарги про притягнення старшого слідчого ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, а тому вважає, що відповідача слід зобов`язати розглянути подану скаргу.
Ухвалою суду від 27.10.2025 було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.
13.11.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, а також відсутність правових підстав для їх задоволення.
У подальшому, у зв`язку з виключенням зі штату Вінницького окружного адміністративного суду судді Яремчука К.О. та на виконання розпорядження керівника апарату Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2026 року №37 здійснено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №120/14758/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026 року, вказану адміністративну справу передано для розгляду судді Чернюк А.Ю.
Дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також проаналізувавши норми матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
Слідчими ТУ ДБР у м. Хмельницькому здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62024240040000506, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК України, на підставі заяви ОСОБА_1 від 21.02.2024.
У межах зазначеного кримінального провадження старшою слідчою ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_2 26.05.2025 прийнято постанову про його закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Надалі ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23.07.2025 постанову слідчої про закриття кримінального провадження скасовано як передчасну, а матеріали кримінального провадження повернуто для продовження досудового розслідування.
Після відновлення досудового розслідування та проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, слідчим ТУ ДБР у м. Хмельницькому 17.09.2025 повторно прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 62024240040000506 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях прокурорів ознак кримінального правопорушення.
Матеріалами справи підтверджується, що зазначена постанова слідчого від 17.09.2025 у порядку, визначеному статтями 303–306 КПК України, позивачем не оскаржувалась.
Водночас, вважаючи, що висновки, викладені в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 23.07.2025, свідчать про неналежне виконання слідчою своїх службових обов`язків, ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР у м. Хмельницькому зі скаргою від 05.09.2025, у якій просив притягнути слідчу ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.
За результатами розгляду вказаної скарги ТУ ДБР у м. Хмельницькому листом від 16.09.2025 № К-1428/х/14-01-05-69029/2025 повідомило позивача про відсутність обставин, які б свідчили про вчинення слідчою дисциплінарного проступку чи кримінального правопорушення, а також роз`яснило порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого відповідно до статей 303–307 КПК України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", з метою запобігання і виявлення правопорушень у діяльності працівників Державного бюро розслідувань в його складі діють підрозділи внутрішнього контролю, що підпорядковуються безпосередньо Директору Державного бюро розслідувань. Підрозділи внутрішнього контролю діють у складі центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань.
Підрозділ внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань має такі обов`язки, зокрема, проведення службового розслідування стосовно працівників Державного бюро розслідувань.
Згідно з ст. 25 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", для розгляду питань застосування дисциплінарних стягнень до працівників Державного бюро розслідувань утворюється Дисциплінарна комісія у складі п`яти осіб. До складу Дисциплінарної комісії входять три особи, визначені Радою громадського контролю при Державному бюро розслідувань.
Склад та положення про Дисциплінарну комісію Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.
Дисциплінарна комісія на підставі службового розслідування, що проводиться підрозділом внутрішнього контролю, складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення.
Рішення про застосування дисциплінарного стягнення приймає Дисциплінарна комісія. Зазначене рішення може бути оскаржено до суду.
Інструкція про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників ДБР затверджена наказом ДБР від 20.01.2020 № 9 (далі - Інструкція № 9).
Пунктом 1, 2 розділу ІІ Інструкції № 9 визначено перелік підстав для проведення службового розслідування.
Зокрема, підставами для проведення службового розслідування є наявність даних про, зокрема, невиконання чи неналежне виконання обов`язків (пп. 1 п. 1), а також отримання інформації про скоєння інших дій, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення, а щодо осіб рядового та начальницького складу Бюро також з підстав, визначених Дисциплінарним статутом Національної поліції України (пп. 26 п. 1).
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою з`ясування причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини працівника Бюро.
Законом України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 № 2337-VІІІ України" затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Статтею 14 Статуту визначено поняття та порядок призначення службового розслідування.
Так, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Суд також ураховує, що положення Закону України «Про Державне бюро розслідувань», а також Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників ДБР, затвердженої наказом ДБР від 14.01.2020 № 9, не встановлюють безумовного обов`язку уповноважених осіб ДБР призначати службове розслідування за кожним зверненням чи скаргою особи.
Відтак, суд виходить із того, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки такого суб`єкта, яка полягає у неприйнятті рішення чи нездійсненні юридично значимих та обов`язкових дій, що віднесені до його компетенції, є об`єктивно необхідними та реально можливими, однак фактично не були вчинені.
Такі правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, від 18.02.2021 у справі № 160/6885/19, від 21.12.2018 у справі № 813/4640/17, від 16.11.2022 у справі № 280/3841/21.
Водночас обов`язковою умовою для визнання бездіяльності протиправною є встановлення факту ухилення суб`єкта владних повноважень від вчинення дій, які він був зобов`язаний вчинити на підставі закону.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, скарга позивача була прийнята відповідачем до розгляду, опрацьована та за результатами її розгляду позивачу надано письмову відповідь із викладенням мотивів прийнятого рішення.
Отже, фактичні обставини справи не свідчать про допущення відповідачем бездіяльності у формі нерозгляду звернення чи ухилення від реагування на нього.
Вирішення питання щодо наявності підстав для призначення службового розслідування належить до дискреційних повноважень уповноважених посадових осіб ДБР та здійснюється з урахуванням змісту звернення, наявності фактичних даних про можливе вчинення дисциплінарного проступку, а також достатності відповідних відомостей для ініціювання дисциплінарної процедури.
Таким чином, саме по собі неприйняття рішення про призначення службового розслідування не свідчить про протиправність дій відповідача та не може бути ототожнене із протиправною бездіяльністю.
Оцінюючи доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян», суд виходить із такого.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про доступ до судових рішень", "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження", "Про адміністративну процедуру".
Зі змісту скарги позивача вбачається, що фактично її доводи стосувалися незгоди із процесуальними рішеннями та діями слідчого, вчиненими у межах конкретного кримінального провадження, а також оцінки належності здійснення досудового розслідування.
Суд ураховує, що відповідно до частини п`ятої статті 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. 
При цьому правовий статус слідчого ДБР має дуалістичний характер, оскільки останній одночасно є працівником державного органу та самостійним учасником кримінального провадження.
У межах кримінального процесу слідчий несе відповідальність за законність і своєчасність процесуальних рішень, а перевірка таких рішень здійснюється у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема прокурором або слідчим суддею.
Натомість дисциплінарна відповідальність працівника ДБР може наставати за порушення службової дисципліни, правил внутрішнього розпорядку чи професійної етики та не може підміняти собою механізми процесуального контролю за діяльністю слідчого під час досудового розслідування.
Отже, вимоги позивача фактично спрямовані на надання оцінки процесуальній діяльності слідчого у кримінальному провадженні, що виходить за межі предмета дисциплінарного провадження та не може бути підставою для обов`язкового призначення службового розслідування.
Суд також бере до уваги, що директор Територіального управління ДБР не є керівником органу досудового розслідування у розумінні статті 39 КПК України та не наділений повноваженнями втручатися у процесуальну діяльність слідчого, надавати йому вказівки щодо здійснення досудового розслідування або оцінювати прийняті процесуальні рішення поза межами визначеної законом процедури.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що з метою забезпечення об`єктивного та неупередженого розгляду скарги позивача відповідне звернення було передано для розгляду до іншого територіального управління ДБР, за результатами чого позивачу надано відповідь по суті порушених ним питань.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих законом повноважень, розглянув звернення позивача належним чином та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження правомірності своїх дій та необґрунтованості заявлених позовних вимог, із наведенням відповідного нормативно-правового обґрунтування. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Враховуючи результат вирішення спору, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )
Відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань у місті Хмельницькому (м. Хмельницький, вул. Сіцінського, буд. 12 код ЄДРПОУ: 42335958)

Суддя Чернюк Алла Юріївна