ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м. Львів, вул.Личаківська,81
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року	 	Справа № 914/2202/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я. та Прядко О.В., за участю секретаря Амбіцької І.О., розглянувши матеріали

за апеляційною скаргою: 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Бабусин збанок»,	
на рішення:	Господарського суду Львівської області від 20.01.2026 (повний текст рішення складено 29.01.2026, суддя Ділай У.І.)	
у справі:	№ 914/2202/25,	
за позовом:	ОСОБА_1 , м. Самбір	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Бабусин збанок», с. Корничі Львівська область,	
про:	зобов`язання надати інформацію та документи 	
Представники учасників справи:
від позивача: Буловчак Віталій Іванович– представник,
від відповідача: Цебак Іван Семенович - представник.

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бабусин збанок» (надалі – ТзОВ «Бабусин збанок», товариство, відповідач, апелянт) про зобов`язання надати інформацію та документи.
Позовні вимоги (з урахуванням заяви позивача від 10.11.2025) обґрунтовані тим, що позивач був учасником ТзОВ «Бабусин збанок» та 27.02.2025 вийшов зі складу учасників товариства. 09.04.2025 позивач на адресу відповідача надіслав заяву про вихід з його складу та запит про визначення розміру його частки у статутному капіталі товариства. Відповідач, всупереч вимогам Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (надалі Закон), а також вимогам положень статуту товариства, не надав позивачеві вказану інформацію, що стало підставою для його звернення з позовом до господарського суду про зобов`язання відповідача надати відповідну інформацію.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2026 у справі № 914/2202/25 позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано ТзОВ “Бабусин збанок” повідомити ОСОБА_1 вартість частки станом на 26.02.2025, що підлягає виплаті йому як колишньому учаснику товариства, надати обґрунтований розрахунок вартості його частки та засвідчені копії документів, які були використані при такому розрахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає помилковими висновки місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що не отримував заяви позивача про вихід з товариства, окрім цього зазначає, що позивач тривалий час перебуває за кордоном, що стало причиною звільнення його з посади директора товариства у січні 2024 року.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив принципи рівності, змагальності та диспозитивності господарського судочинства, задоволивши позовні вимоги частково та самостійно змінивши дату з 27.02.2025 на 26.02.2025 року, станом на яку слід надати інформацію про вартість частки позивача.
З огляду на вказані обставини, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку (ч. 3 ст. 263 ГПК України). Крім цього, у судовому засіданні 20.04.2026 представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026, справу № 914/2202/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я., Прядко О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026, апеляційну скаргу залишено без руху, зобов`язано апелянта протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути допущенні при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази доплати судового збору у розмірі 1 514, 00 грн та докази надіслання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ “Бабусин Збанок” на рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2026 у справі № 914/2202/25 та витребувано з місцевого суду матеріали справи.
Ухвалою суду від 19.03.2026 судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 06.04.2026.
Ухвалою суду від 06.04.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.04.2026.
У судовому засіданні 20.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦК України, товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.
Учасником господарського товариства за приписами ч. 1 ст. 114 ЦК України може бути фізична або юридична особа.
Відповідно до статті 11 Закону установчим документом товариства є статут. У статуті товариства зазначаються відомості про: повне та скорочене (за наявності) найменування товариства; органи управління товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень; порядок вступу до товариства та виходу з нього. Статут товариства може містити інші відомості, що не суперечать закону.
Як встановлено місцевим господарським судом, 04.06.2021 протоколом № 1 установчих зборів учасників товариства було створено Товариство з обмеженою відповідальністю “Бабусин збанок”. 07.06.2021 відбулась державна реєстрація такого товариства, засновниками якого були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
У подальшому, 28.09.2022, згідно з протоколом загальних зборів № 6 було затверджено збільшений розмір статутного капіталу товариства за рахунок додаткових вкладів у розмірі 7 000 000, 00 (сім мільйонів) грн, та затверджено наступний розподіл часток між учасниками: ОСОБА_3 - 4 454 800, 00 грн, що становить 63, 64 %, ОСОБА_4 - 1 050 000, 00 грн, що становить 15 %, ОСОБА_2 - 795 200, 00 грн, що становить 11, 36 %, ОСОБА_1 - 700 000, 00 грн, що становить 10 % та доповнено до видів діяльності КВЕД 10.91 - Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах. 
Протоколом загальних зборів учасників ТзОВ «Бабусин Збанок» від 10.01.2024 № 01/24 вирішено звільнити з посади директора ОСОБА_1 та призначити на посаду директора ОСОБА_3 про що було внесено відповідні зміни до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Станом на січень 2025 року учасниками ТзОВ “Бабусин збанок” були:
- ОСОБА_3 - з внеском 4 454 800, 00 грн, що становить 63,64 % статутного капіталу;
- ОСОБА_4 - з внеском 1 050 000, 00 грн, що становить 15 % статутного капіталу;
- ОСОБА_2 - з внеском 795 200, 00 грн, що становить 11,36 % статутного капіталу;
- ОСОБА_1 - з внеском 700 000, 00 грн, що становить 10 % статутного капіталу.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 Цивільного кодексу України, учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом вийти у встановленому порядку з товариства. 
Законодавче регулювання порядку виходу учасників зі складу Товариств із обмеженою та додатковою відповідальністю здійснюється на підставі Закону, зокрема відповідно до частини 1 статті 24 Закону, учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі № 910/7674/18 зазначено про те, що реалізація права на вихід зі складу учасників товариства законодавчо не пов`язується ні з рішенням загальних зборів учасників товариства, ні внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству.
Тобто, достатньою підставою для виходу із складу засновників товариства є подання відповідної заяви, що й було вчинено позивачем у справі.
Місцевим господарським судом встановлено, що частка позивача у статутному капіталі ТОВ «Бабусин збанок» складала 700 000, 00 грн, що становить 10 % статутного капіталу, а тому вихід позивача зі складу учасників товариства не потребує згоди інших учасників товариства на його вихід.
Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону, учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 подав заяву про вихід зі складу учасників товариства, що підтверджується внесенням змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.02.2025 щодо кількісного складу учасників товариства та зміну розміру статутного (складеного) капіталу. Таким чином, з дня державної реєстрації виходу з товариства - 27.02.2025 позивач є таким, що вийшов зі складу учасників ТзОВ «Бабусин збанок». 
Місцевий господарський суд зазначив, що матеріали справи містять докази направлення 09.04.2025 позивачем на адресу відповідача заяви про вихід зі складу учасників товариства та запит на отримання інформації про вартість частки у статутному капіталі товариства.
Згідно з частиною 6 статті 24 Закону та пункту 10.6 статуту товариства, не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Частиною 11 статті 24 Закону встановлено, що товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що нормами Закону та положеннями статуту не визначені підстави, за наявності яких товариство має право не надавати колишньому учаснику інформацію про вартість його частки, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.
Проте, як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, на час звернення до суду з цим позовом позивач не отримав від відповідача інформацію про вартість його частки у статутному капіталі товариства.
Як зазначено вище, нормами статті 24 Закону встановлено, що вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".
Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналось чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.
Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. За погодженням учасника товариства, який вийшов та товариства зобов`язання зі сплати грошових коштів може бути замінено зобов`язанням із передачі іншого майна.
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що у відповідача, відповідно до частини 6 статті 24 Закону, виник обов`язок повідомити позивачу як колишньому учаснику вартість його частки, визначену станом на день, що передував дню подання ним відповідної заяви, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку, строк виконання якого настав.
Проте, відповідач всупереч вимогам чинного законодавства не виконав свої зобов`язання щодо надання позивачу як колишньому учаснику товариства на вимогу останнього інформації щодо вартості частки та надання розрахунку і підтверджуючих документів.
Апеляційний суд відхиляє аргумент апелянта щодо відсутності доказів, які могли б підтвердити направлення на його адресу заяви позивача від 09.04.2025 про вихід зі складу учасників товариства, а отже про відсутність обов`язку повідомляти останнього про розмір його частки у статутному капіталі з огляду на те, що 28.03.2025 товариством проведена чергова реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, а саме про нову редакцію статуту товариства, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Щодо аргументу відповідача про недотримання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства та порушення принципів рівності, змагальності та диспозитивності господарського судочинства з огляду на задоволення позовних вимог частково та зобов`язання відповідача повідомити розмір частки станом не на 27.02.2025, як просив позивач, а на 26.02.2025, то суд зазначає наступне.
Усталеною практикою Верховного Суду саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. 
Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. (Вказане узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
З огляду на вищевказане, суд погоджується із задоволенням судом першої інстанції позовних вимог частково та зміни дати, станом на яку має бути надана позивачу інформація про вартість частки, що підлягає виплаті при виході зі складу товариства, з 27.02.2025 (яку визначив позивач у заяві від 10.11.2025) на 26.02.2025, оскільки така зміна спрямована на дотримання приписів, визначених частиною 6 ст. 24 Закону та дотримання принципу Jura novit curia (Суд знає закон).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено факт звернення позивача до відповідача про надання йому, як колишньому учаснику товариства інформації про вартість частки, що підлягає виплаті при його виході зі складу товариства, а матеріали справи не містять доказів виконання такого обов`язку відповідачем. 
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Оскільки скаржник в апеляційній скарзі не навів інших доводів, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2026 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Судові витрати.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бабусин збанок» від 18.02.2026 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2026 у справі № 914/2202/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно зі ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2026 року.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.