Справа № 166/750/26
Провадження № 2/166/537/26
категорія: 38
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
04 червня 2026 року сел Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області
в складі: головуючої судді Фазан О.З.
з участю секретаря Приймачук О. М. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
Бачинський Остап Михайлович,який діє в інтересах позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» у квітні 2026 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 січня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №429651 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3600 грн., який відповідач зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. 
Право вимоги за цим договором перейшло спочатку до ТОВ «Сіроко Фінанс» (на підставі договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021), а потім - до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (на підставі договору факторингу № 20241021/2 від 21.10.2024). Заборгованість відповідача за договором становить 13450, 03 грн., з них: 3600 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7884 грн. - проценти за користування кредитом, 1966,03 грн. - інфляційні втрати.
На підставі викладеного позивач, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також стягнути на його користь судові витрати по справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині заяви просив розглядати справу у його відсутності. Щодо ухвалення заочного рішення суду не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся судом за адресою реєстрації судовим повідомленням/повісткою з рекомендованим повідомленням, які повернуті суду без вручення, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.
Ухвалою суду від 04.06.2026 року постановлено заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
11 січня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено договір № 429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансоіого кредиту, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику в розмірі 3600 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Основні умови договору:
- сума позики 3600,00 грн. (п. 1.1);
- строк позики - 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором (п. 1.2);
- акційна процентна ставка становить 0, 01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.1);
- стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних) (п. 1.3.2)
- у випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п. 3.4., 3.5. цього договору;
- у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення додаткової угоди до договору позики. Товариство залишає за собою право відмовити клієнту у продовженні строку користування позикою (п. 1.7);
Відповідно до п. 3.4 Договору У разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором: 3.4.1. з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань Клієнта, нарахування процентів, не здійснюється; 3.4.2. у разі прострочення виконання зобов`язань за Договором більше ніж на 3 (три) календарних дні, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору; 3.4.3. з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення.
11 січня 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3600 грн., що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1609 від 16 вересня 2025 року( а. с. 31).
14 лютого 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір 637317 до договору № 429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 11 січня 2020 року ( а. с. 11) , відповідно до якого строк користування позикою за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.2. договору та встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 16 березня 2020 року (п. 1.1., 1.2.) Крім цього, сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою - процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.).
16 березня 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір 851365 до договору № 429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 11 січня 2020 року ( а. с. 12), відповідно до якого строк користування позикою за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.2. договору та встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів не пізніше 16 квітня 2020 року (п. 1.1., 1.2.) Крім цього, сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою - процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.).
22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 015-220221 ( а. с. 13-19), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за договором № 429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 09 січня 2020 року.
21 жовтня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) уклали договір факторингу № 22041021/2 ( а. с. 20-30), на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за договором № 429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 11 січня 2020 року.
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором № 429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 11 січня 2020 року становить 13450, 03 грн., з них: 3600 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7884 грн. - проценти за користування кредитом, 1966, 03 грн. - інфляційні втрати за період з 17 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року( а. с. 32-34).
Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір №429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансоіого кредиту від 11 січня 2020 року в електронному вигляді. На підставі цього договору відповідач отримав кредитні кошти, однак їх не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.
В подальшому право вимоги за кредитним договором по ланцюгу правочинів факторингу перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс», а потім - до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».
Заборгованість відповідача перед позивачем відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором становить 13450 ,03 грн., з них: 3600 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7884 грн. - проценти за користування кредитом, 1966,03 грн. - інфляційні втрати за період з 17 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року.
Проте, суд не погоджується сіз таким розрахунком та наводить власний розрахунок процентів за користування кредитними коштами.
Так, строк користування коштам становить 97 ( 21 ( січень) +29( лютий)+ 31 ( березень) + 16 ( квітень) = 97) днів .
Проценти за користування кредитом перші 30 днів становить 1,9% від суми позики за кожен день користування позикою( п.1.3.2 Договору), що становить 2052 ( 3600 грн х1,9 % = 68,4 грн х30( днів) =2052 ) грн.
У подальшому відповідно до додаткових договорів № 637317 від 14.02.2020 року ( а. с. 11),№ 851365 від 16.03.2020 ( а. с.12) продовжено строк користування позикою не пізніше 16.04.2020 року та погодили процентну ставку за користування позикою 1,6% від суми позики за кожен день користування позикою, що становить 3859,2 ( 3600 грн х1,6 % = 57,6 грн х67( днів) =3859,2 ) грн. Таким чином, загальна сума нарахованих процентів за весь період користування позикою становить 5911,2 ( 2052+3859,2=5911,2) грн.
Отже , сума заборгованості відповідача перед позивачем за нарахованими процентами становить, із урахуванням сплачених ним процентів 2131,2( 5911,2 грн ( сума нарахованих процентів)- 3780 грн ( сума сплачених процентів відповідачем ) = 2131,2 ) грн .
Відтак загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики становить 7697,23 грн , з яких тіло кредиту 3600 грн, 2131,2 грн проценти за користування позикою, 1966,03 інфляційне збільшення 
Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи .
Нарахування процентів поза строком надання позики , тобто після 16.04.2020 не відповідає вимогам ЦК України .
Так, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість договором №429651 від 11 січня 2020 року в розмірі 7697,23 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 7000 грн.
У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правової допомоги №211100270 від 22 квітня 2026 року ; копію розрахунку судових витрат; копію рахунка №1 від 22 квітня 2026 року; копію акта приймання-передачі наданих послуг №1 від 22 квітня 2026 року; копію платіжної інструкції №2915 від 28 квітня 2026 року.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1523,65 (7697,23: 13450,03 х 2662,40 = 1523,65)грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст.526, 536, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України суд, 
у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором № 429651 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансоіого кредиту від 11 січня 2020 року в загальному розмірі 7697 (сім тисяч шістсот дев`яносто сім ) грн 23 коп, з яких тіло кредиту 3600 грн, проценти за користування позикою 2131,2 грн, інфляційне збільшення - 1966,03 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1523 (одна тисяча п`ятсот двадцять три ) грн. 65 коп. та 2000 (дві) грн. витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», адреса: 79013, м. Львів, вул.С.Бандери, 87, офіс 54, код ЄДРПОУ 42655697.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя Ратнівського
районного суду О.З. Фазан