Суддя Ритов Я. М. 

Справа № 644/6419/25 
Провадження № 2/644/1083/26 
12.05.2026

РІШЕННЯ
Іменем України

12 травня 2026 року м. Харків

Індустріальний районний суд міста Харкова у складі: 
головуючого судді Ритова Я.М.,
за участю секретаря Швайка О.А., 
представника позивача Топчийова Є.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Борисової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, 

установив:

Адвокат Топчийов Євген Володимирович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив встановити ОСОБА_2 порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином: у користування ОСОБА_2 виділити житлову площу у розмірі 27,8 кв.м, які складаються з кімнати площею 11,0 кв.м під № 3, кімнати площею 16,8 кв.м під № 4, лоджії площею 2,8 кв.м під № 13, лоджії площею 3,2 кв.м під № 14 та вбудованої шафи площею 0,4 кв.м під № 10; у користування ОСОБА_1 виділити житлову площу у розмірі 24,5 кв.м, які сладаються з кімнати площею 11,7 кв.м під № 2, кімнати площею 12,8 кв.м під № 5, лоджії площею 3,2 кв.м під № 12 та вбудованої шафи площею 0,4 кв.м під № 11; у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити: коридор під № 1 площею 9,7 кв.м, коридор під № 9 площею 3,0 кв.м, кухня під № 6 площею 7,7 кв.м, ванна під № 7 площею 2,6 кв.м та вбиральня під № 8 площею 1,2 кв.м. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати при зверненні до суду. 
В обґрунтування позову зазначено, що  ОСОБА_2 є власником частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 22.12.2023 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1450. Даний договір дарування був укладений між позивачем та її мамою позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Мати позивача ОСОБА_2 та брат позивача - ОСОБА_1 були власниками вищевказаного житла в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради 31.01.2003 року, реєстраційний номер №7-03-211456, згідно з розпорядженням від 31.01.2003 року за № 1277, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.02.2003 року та записано у реєстрову книгу за № П-7-21680 та Договору про визнання розміру часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Янбековою О.І. 22.12.2023 року, за реєстровим номером 1449. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.12.2023 року, номер запису про право власності 53070012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майно 2852681563120.
Згідно технічного паспорта, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності Т101:3281-6968-2855-7103, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , складається з 4 кімнат (1 кімната – 11,7 кв.м, 2 кімната - 11,0 кв.м, 3 кімната - 16,8 кв.м, 4 кімната - 12, 8 кв.м) загальної площею 86,5 кв.м, житловою - 52,3 кв.м, нежитлові приміщення площею 25 кв.м та лоджії - 9,2 кв.м. До не житлової площі відноситься міста загального користування: коридор площею 9,7 кв.м, кухня - 7,7 кв.м, ванна - 2,6 кв.м, вбиральня - 1,2 кв.м, другий коридор - 3,0 кв.м, вбудована шафа - 0,4 кв.м та друга вбудована шафа - 0,4 кв.м, перша лоджія - 3,2 кв.м, друга лоджія - 2,8 кв.м та третя лоджія - 3,2 кв.м.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 03.06.2025 року у вищевказаній квартирі зареєстрований та проживає відповідач по справі - ОСОБА_1 . 
10.06.2025 року ОСОБА_2 приїхала до дому за адресою: АДРЕСА_2 , щоб прибратися, перебрати речі, оскільки її речі знаходяться в різних містах і вона іноді залишається переночувати в спірній квартирі. Відповідач закрив квартиру і знаходячись в квартирі не відкривав вхідні двері та витягав ключа з замку. 11.06.2025 року ОСОБА_2 приїхала після роботи до вищезазначеної квартири та відповідач, замкнувши квартиру з помешкання, навмисно не витягнув ключі з замка, внаслідок чого, вона не змогла попасти до квартири. ОСОБА_2 викликала поліція. Прибувши, співробітники поліції намагалися поспілкуватися з ОСОБА_1 з приводу обставин перешкоджання у доступі в квартиру. ОСОБА_1 , на прохання співробітників поліції, не відчинив двері, не повідомив причину перешкоджання доступу до квартири.
Неодноразові дії відповідача перешкоджають позивачу добросовісно користуватися своїми правами передбаченими Конституцією України, ЦК України та ЖК України відносно належного мені майна.
На теперішній час, крім перешкоджання ОСОБА_2 в користуванні належною частиною квартири, ще є і не визначеність в користуванні житловим приміщенням. Добровільно, в досудовому порядку поділити право власників користування тією чи іншою житловою площею не можливо. Виходячи з вищезазначеного, позивач вважає за можливим встановити порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в судовому порядку. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 22 липня 2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач та його представник позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що  ОСОБА_1 визнає позов в такої частині - не заперечує проти встановлення такого порядку користування житловою квартирою АДРЕСА_1 : собі бажає отримати в користування кімнату площею 11,0 кв.м під №3, кімнати площею 16,8 м під №4 ( всього 27,8 кв.м.), лоджію площею 2,8 кв.м під № 13, лоджію площею 3,2 кв.м під №14 та вбудовану шафу площею 0,4 кв.м під № 10. Інші житлові кімнати площею всього 24,5 кв.м ( кімната №2 площею 11,7 кв.м, кімната №5 площею 12,8 кв.м), лоджію площею 3,2 кв.м № 12 та вбудовану шафу площею 0,4 кв.м №11 — надати в користу4вання позивачу ОСОБА_2 . Саме такий порядок користування квартирою між двома співвласниками вважали буде законним, справедливим та доцільним, з огляду на наступне. Відповідач ОСОБА_1 більше 20 років зареєстрований та проживав у кв. АДРЕСА_1 . Він сплачував комунальні послуги, користувався всією квартирою, утримував житло в належному стані. Після смерті матері ОСОБА_3 . 04.04.2025 року її син відповідач ОСОБА_1 продовжував в повному обсязі користуватися всією квартирою, у всіх кімнатах знаходяться його особисті речі. Позивач ОСОБА_2 , яка отримала в дар 1/2 частину даної квартири по договору дарування 22.12.2023 року — квартирою не користувалась, не сплачувала комунальні послуги та її особисті речі в квартирі відсутні. ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за іншою адресою у своєму власному житлі — АДРЕСА_3 . І саме такий порядок користування квартирою, на який згоден відповідач, є справедливим та не звужує його права, як співвласника, який довгій час проживає в квартирі та іншого житла немає. Просили задовольнити позов ОСОБА_2 частково та надати у користування ОСОБА_1 кімнату площею 11,0 кв.м під №3, кімнати площею 16,8 м під №4 ( всього 27,8 кв.м .), лоджію площею 2,8 кв.м під № 13, лоджію площею 3,2 кв.м під №14 та вбудовану шафу площею 0,4 кв.м під № 10.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником частини квартири за адресою:  АДРЕСА_2 , яку їй подарувала ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування від 22.12.2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав від 22.12.2023 року.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.04.2025 року.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.
Як вбачається з технічного паспорту, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності Т101:3281-6968-2855-7103,та витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер Т101:3281-6968-2855-7103, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю (свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 від 31.01.2003 року), загальна площа якої – 86,5 кв.м, житлова площа – 52,3 кв.м. Складається з приміщень: № 1 коридор – 9,7 кв.м, № 2 житлова – 11,7 кв.м, № 3 житлова – 11,0 кв.м, № 4 житлова – 16,8 кв.м, № 5 житлова – 12,8 кв.м, № 6 кухня – 7,7 кв.м, № 7 ванна – 2,6 кв.м, № 8 вбиральня – 1,2 кв.м, № 9 коридор – 3,0 кв.м, № 10 вбудована шафа – 0,4 кв.м, № 11 вбудована шафа – 0,4 кв.м, № 12 лоджія – 3,2 кв.м, № 13 лоджія – 2,8 кв.м, № 14 лоджія – 3,2 кв.м. 
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.
Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України).
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відповідно до матеріалів справи, письмовий договір з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою між сторонами не укладався.
Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.
Оскільки, сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, технічні характеристики житлового приміщення та положення чинного законодавства, суд вважає що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування квартирою є допустимим, не буде порушувати право власності другого співвласника.
При цьому, враховуючи відсутності добровільної домовленості між сторонами про порядок користування спільним майном, суд вважає за доцільне та справедливе встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:
-в загальному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити наступні приміщення: коридор під № 1 площею 9,7 кв.м, коридор під № 9 площею 3,0 кв.м, кухня під № 6 площею 7,7 кв.м, ванна під № 7 площею 2,6 кв.м та вбиральня під № 8 площею 1,2 кв.м.;
-у користування ОСОБА_2 виділити житлову площу у розмірі 27,8 кв.м, які складаються з кімнати площею 11,0 кв.м під № 3, кімнати площею 16,8 кв.м під № 4, лоджії площею 2,8 кв.м під № 13, лоджії площею 3,2 кв.м під № 14 та вбудованої шафи площею 0,4 кв.м під № 10; 
-у користування ОСОБА_1 виділити житлову площу у розмірі 24,5 кв.м, які сладаються з кімнати площею 11,7 кв.м під № 2, кімнати площею 12,8 кв.м під № 5, лоджії площею 3,2 кв.м під № 12 та вбудованої шафи площею 0,4 кв.м під № 11.
Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлений порядок користування квартирою в подальшому може бути змінений та зауважує, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
За таких обставин, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на викладене, враховуючи подачу позовної заяви представником позивача до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» та сплату судового збору із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, задовольнити.
Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:
-в загальному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити наступні приміщення: коридор під № 1 площею 9,7 кв.м, коридор під № 9 площею 3,0 кв.м, кухня під № 6 площею 7,7 кв.м, ванна під № 7 площею 2,6 кв.м та вбиральня під № 8 площею 1,2 кв.м.;
-у користування ОСОБА_2 виділити житлову площу у розмірі 27,8 кв.м, які складаються з кімнати площею 11,0 кв.м під № 3, кімнати площею 16,8 кв.м під № 4, лоджії площею 2,8 кв.м під № 13, лоджії площею 3,2 кв.м під № 14 та вбудованої шафи площею 0,4 кв.м під № 10; 
-у користування ОСОБА_1 виділити житлову площу у розмірі 24,5 кв.м, які сладаються з кімнати площею 11,7 кв.м під № 2, кімнати площею 12,8 кв.м під № 5, лоджії площею 3,2 кв.м під № 12 та вбудованої шафи площею 0,4 кв.м під № 11.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

позивач:  ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ;
відповідач:  ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя Я.М. Ритов