П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3940/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Важеніної Світлани Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке оформлене протоколом від 03.03.25 р. № 39, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період;
- зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 ухвалити рішення про надання позивачу за його заявою від 21.02.25 р. відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року, яке набрало законної сили 30 грудня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Протокол № 39 комісії по розгляду заяв на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 від 3 березня 2025 р. в частині п. 52 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки, визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 лютого 2025 р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, з урахуванням висновків суду в цій справі.
09 березня 2026 року представник позивача подала до суду заяву в порядку ст. 383 КАС України, в якій зокрема просила суд визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо розгляду повторно заяви ОСОБА_1 від 21 лютого 2025 р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, без урахування висновків суду в цій справі.
Окремою ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року заяву представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України задоволено. Визнано протиправними дії Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 21 лютого 2025 р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, без урахування висновків суду у справі № 400/3940/25. Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та прав ОСОБА_1 під час виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 року у справі № 400/3940/25. Встановлено Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для подання відповіді на окрему ухвалу 30 календарних днів з дня її отримання.
Відповіді на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року матеріали справи не містять.
21 квітня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України.
В обґрунтування вказаної заяви було зазначено, що станом на дату подання даної заяви, окрема ухвала суду та рішення суду від 28.11.2025 року у справі № 400/3940/25 залишаються не виконаними. До цього часу заява ОСОБА_1 від 21.02.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні від 28.11.2025 року у справі № 400/3940/25, залишається не розглянутою. Відстрочка ОСОБА_1 від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, право на яку надана йому законодавством, не надана, що підтверджується військово-обліковим документом.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року відмовлено у задоволенні представника позивача про встановлення контролю за виконанням рішення у справі № 400/3940/25.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвоката Важеніна Світлана Анатоліївна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, тому просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву ОСОБА_1 у порядку ст. 382 КАС України про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішенням суду було зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду в цій справі. В свою чергу, у мотивувальній частині рішення судом обґрунтовані законодавчі підстави для отримання позивачем відстрочки та підтверджено його право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. За таких обставин, апелянт вважає, що рішення суду від 28 листопада 2025 у справі №400/3940/25 відповідачем не виконане, відновлення порушеного права позивача не відбулося, тобто завдання адміністративного судочинства не реалізовано, тому є підстави для зобов`язання відповідача у порядку ст. 382 КАС України, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що оцінка протоколу № 83 від 05.01.2026 року не може бути здійснена в рамках і за процедурою, визначеною ст. 382 КАС України, натомість процедура дій позивача у разі незгоди із діями вчиненими відповідачем на виконання рішення суду врегульована статтею 383 КАС України, і в рамках такої процедури судом вже була надана оцінка аргументам про невиконання рішення суду. про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, оскільки позивач не погоджується з виконанням відповідачем рішення суду від 28.02.2025, а встановити судовий контроль можна у разі невиконання рішення суду. 
Вирішуючи спірне питання в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями ст. 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У відповідності до зазначених правових норм, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року по справі №400/3940/25, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України.
Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Так, за приписами частин першої, другої статті 381-1 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частиною 5 статті 382 КАС України встановлено, що за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання. Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду. Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з частиною першою статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина друга статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України).
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року, яке набрало законної сили 30 грудня 2025 року, було зокрема зобов`язано Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 лютого 2025 р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, з урахуванням висновків суду в цій справі.
В свою чергу, у мотивувальній частині рішення зазначено зокрема, що як докторант, позивач в силу положення ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, має право на відстрочку, яке не може бути підтверджено через відсутність технічної можливості іноземного навчального закладу сформувати довідку про здобувача освіти в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, що порушує рівність конституційних прав громадян України за територіальною ознакою або місцем проживання
За висновками суду, позивач з об`єктивних та незалежних від нього причин не в змозі подати Комісії Інгульського РТЦК довідку, передбачену Порядком № 560, але її відсутність не може розглядатись в якості правомірної підстави для позбавлення позивача можливості реалізації законного права на відстрочку.
Разом із тим, згідно змісту витягу з протоколу № 83 від 05.01.2026 року, Комісією встановлено, що надані документи не відповідають вимогам додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560; відсутня довідка про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.
Як наслідок, комісія вирішила відмовити військовозобов`язаному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з необхідністю оновити довідку про зарахування на докторську програму, передбачену додатком № 5 постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року відповідачем не виконане, оскільки висновки суду, покладені в основу зазначеного рішення взагалі враховані не були, незважаючи на формулювання резолютивної частин рішення. Фактично, відповідачем було повторно прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки, повністю аналогічне тому рішенню, яке було скасоване судом у межах даної справи.
Апеляційний суд критично оцінює висновки суду першої інстанції, що оцінка протоколу № 83 від 05.01.2026 року не може бути здійснена в рамках і за процедурою, визначеною ст. 382 КАС України, оскільки вказана процедура може бути застосована у разі невиконання судового рішення згідно його резолютивної частини. У спірному випадку, витяг з протоколу № 83 від 05.01.2026 року свідчить про неврахування висновків суду, а отже про факт невиконання обов`язків, прямо покладених судом на відповідача.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду та прийняття нового судового рішення про задоволення заяви позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 317, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Важеніної Світлани Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року – задовольнити. 
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задовольнити.
Встановити судовий контроль за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк протягом 30 днів з моменту отримання даної постанови подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року по справі №400/3940/25.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька