Справа № 209/10510/25
Провадження № 2/209/206/26

РІШЕННЯ
Іменем України

23 квітня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого- судді Юрченко Я.О., за участі секретаря судового засідання Гонян Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Московчука Анатолія Миколайовича до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товарна біржа «Дніпродзержинська» про визнання біржового договору дійсним та визначення частки у праві власності, -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом про визнання біржового договору дійсним та визначення частки у праві власності, у якому представник просить визнати дійсним договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка складається з житлової площі 40,2 кв.м, у тому числі 1-а кімната 18,7 кв.м, 2-а кімната 11, 8 кв.м, 3-я кімната 9,7 кв.м, кухні, площею 7,3 кв.м, ванної кімнати 2,6 кв.м, вбиральні 1 кв.м, коридору 4,4 кв.м, передпокою 10.7 кв.м, лоджиї 4,7 кв.м, загальною площею 70,9 кв.м, висотою 2,65 м за адресою: АДРЕСА_2 , оформлений Товарною біржою «Дніпродзержинська» 22 вересня 2000 року, реєстраційний номер договору 338; визначити частки співвласників квартири рівними по частки за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
В обґрунтування вимог зазначає, що 22.09.2000 року за договором Товарної біржі «Дніпродзержинська» між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 (зараз у шлюбі ОСОБА_1 ) був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 . Вказана квартира була зареєстрована Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без визначення часток, тобто як спільна сумісна форма власності. Оскільки позивач мала бажання здійснити реєстрацію квартири в новому реєстрі речових прав на нерухоме майно, звернулась до нотаріуса та державного реєстратора та отримала усну відмову, оскільки біржовий договір купівлі-продажу квартири не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує, що знайти продавця квартири ОСОБА_5 та запропонувати йому зараз нотаріально оформити купівлю-продаж квартири не є виходом із ситуації, оскільки не знає де його шукати та вважає, що нотаріус не погодиться на вчинення правочину, оскільки квартира вже зареєстрована за позивачем. Позовні вимоги обґрунтовує нормами ЦК Української РСР 1963 року, що були чинними на час укладення договору купівлі-продажу. Також просить залишити судові витрати за позивачем.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Юрченко Я.О.. 
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 
Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
29.12.2025 року згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. У зв`язку з тим, що відповідь на запит суду не надійшла, суд повторно звернувся до відділу 26.01.2026 року.
10.03.2026 року надійшла відповідь з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
Ухвалою судді від 11 березня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Московчука Анатолія Миколайовича до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товарна біржа «Дніпродзержинська» про визнання біржового договору дійсним та визначення частки у праві власності в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 31.03.2026 року.
Ухвалою від 31.03.2026 року відмовлено у прийнятті заяви відповідачем ОСОБА_2 про визнання позову та вирішено продовжити судовий розгляд; закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Московчука Анатолія Миколайовича до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товарна біржа «Дніпродзержинська» про визнання біржового договору дійсним та визначення частки у праві власності. Призначено судове засідання на 23 квітня 2026 року на 14:00 годину у приміщенні Дніпровського районного суду міста Кам`янського, про що повідомлено учасників судового провадження належним чином.
Представник позивача та відповідач в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, про що свідчить розписка (а.с. 28). Заяви, клопотання про здійснення розгляду цивільної справи без їх участі, про відкладення розгляду справи, необхідність витребування нових доказів матеріали справи не містять. 
За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Представник Товарної біржі «Дніпродзержинська» в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши в порядку загального позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 22 вересня 2000 року між ОСОБА_5 , який діяв за себе та своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , яка діяла за себе та свою неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на Товарній Біржі «Дніпродзержинська» укладений у письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований за № 338, за умовами якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купила трикімнатну квартиру, жилої прощі 70,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
Зі змісту договору встановлено, що він укладений відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та правил біржової торгівлі на товарній біржі «Дніпродзержинська», зареєстрований на товарній біржі, відповідно до вимог статті 227 ЦК України Договір підлягає реєстрації у БТІ. 
Відповідно до реєстраційного напису на правовстановлювальному документі, який міститься на другому аркуші вищезазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна Дніпродзержинське БТІ зареєструвало 03.10.2000 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , реєстрова книга № 190, реєстровий № 22893. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_4 зареєструвала 29.08.2025 року шлюб у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з ОСОБА_8 (актовий запис № 349), у зв`язку з чим її прізвище після державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_1 . 
Що стосується позовних вимог щодо необхідності визнання біржового договору дійсним суд приходить до наступних висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частина третя статті 5 ЦК України).
Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ст. 47 ЦК УРСР).
Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей (ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР).
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження
№ 61-11523сво23) зазначено: «у статті 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. В ЦК УРСР не передбачалося обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року в справі № 904/4573/16, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 вересня 2019 року в справі № 903/729/16, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 183/900/17 (провадження № 61-9101св21)); Цивільний кодекс Української РСР не встановлював інституту нікчемності правочину, який запровадили аж у ЦК України, що набрав чинності 1 січня 2004 року. Єдиним механізмом підтвердження недійсності угоди, що існував до появи вказаного інституту, було визнання такої недійсності за рішенням суду (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21)); за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (постановп Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19)); правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання; саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору; правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року; на рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів; у частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК УРСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі; спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі».
Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на відмову нотаріуса та державного реєстратора у вчиненні дій щодо реєстрації частки позивача в новому реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки доказів звернення до вказаних посадових осіб матеріали справи не містять.
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
У справі, що є предметом судового розгляду позивач та відповідач є відповідно дочкою, в тому числі, в інтересах якої був укладений договір купівлі-продажу квартири через її неповнолітній вік, та матір`ю, які разом є стороною покупця. Інші особи, крім товарної біржі, до участі у справі позивачем та її представником не були залучені. Враховуючи визнання позову відповідачем під час проведення підготовчого судового засідання, яке не прийнято судом, за відсутності в матеріалах справи відповідних належних та допустимих доказів того, що дійсно існує спір між позивачем та відповідачем, також зважаючи на те, що також відсутні докази щодо того, що право власності на квартиру будь-якою іншою особою не визнається чи оспорюється, суд дійшов висновку про відсутність спору між позивачем та відповідачем.
Крім того, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони угоди, її правонаступників суд може визнати дійсною тільки угоду, яка відповідно до чинного законодавства підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. 
Оскільки вказаний договір купівлі-продажу квартири не підлягав нотаріальному посвідченню, це унеможливлює задоволення позову ОСОБА_1 про визнання його дійсним. Такий спосіб захисту як визнання дійсною дійсної угоди є неналежним, що є також є самостійною підставою для відмови в позові.
Оскільки суд дійшов висновку про неналежний спосіб захисту прав за законних інтересів позивача, вимога щодо визначення частки співвласників квартири - позивача та відповідача рівними - по частки судом не розглядається.
На підставі вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 267, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 адвоката Московчука Анатолія Миколайовича до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товарна біржа «Дніпродзержинська» про визнання біржового договору дійсним та визначення частки у праві власності, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо сторін у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Третя особа: Товарна Біржа "Дніпродзержинська", код ЄДРПОУ 24600555, місце знаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Васильєвська, будинок 3.

Повне рішення суду складено 13 травня 2026 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному з 28.04.2026 року по 12.05.2026 року.

Суддя          Я.О.Юрченко