Справа № 953/11099/25
н/п 2/953/611/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 квітня 2026 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Демченко С.В.,
за участю:
представника позивача – адвоката Ашурової А.Р.,
представника відповідача – адвоката Здоровка С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСС-СІСТЕМ» про стягнення витрат на зберігання,
УСТАНОВИВ:
21 жовтня 2025 року адвокат Ашурова А.Р., яка діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1298304 від 20 жовтня 2025 року, звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «ВСС-СІСТЕМ», в якій просить стягнути з відповідача на користь позивачки понесені витрати на зберігання предмету застави за договором застави від 22 травня 2024 року у розмірі 323 200 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 травня 2024 року між ОСОБА_2 (заставодержатель) та ТОВ «ВСС-СІСТЕМ» (заставодавець) укладений договір застави (закладу) належного на праві власності ТОВ «ВСС-СІСТЕМ» екскаватора-навантажувача марки JCB3CX SITEMASTER, 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 . Договір був укладений між сторонами з метою забезпечення зобов`язань, взятих на себе заставодавцем щодо своєчасного повернення позики у сумі 4 139 985 грн. На виконання умов договору застави (закладу) позивачка уклала з ФОП ОСОБА_3 договір оренди приміщень № 2205/24 від 22 травня 2024 року для зберігання предмета застави - екскаватора-навантажувача JCB 3CX SITEMASTER, заводський номер НОМЕР_2 , двигун номер НОМЕР_4 / НОМЕР_5 . За умовами договору оренди орендодавець зобов`язалася передати, а орендар зобов`язався прийняти у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, яке належить на праві власності орендодавцю, а саме: нежитлове приміщення 1-го поверху № 3, загальною площею 140,3 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає літ. «Б-1». У п. 2.1 договору оренди визначено, що майно передається в оренду для зберігання екскаватора-навантажувача JCB 3CX SITEMASTER, заводський номер НОМЕР_2 , двигун номер НОМЕР_3 . Станом на день звернення до суду позивачка понесла витрати на зберігання предмету застави на загальну суму 323 200 грн, з яких: витрати на оренду приміщення - 320 000 грн, витрати на комісію банку за проведення платежів - 3 200 грн. 16 вересня 2025 року позивачка направила на адресу відповідача претензію з проханням сплатити протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання цієї претензії суму витрат, понесених заставодержателем на зберігання предмету застави в розмірі 323 200 грн. Однак, зазначена претензія відповідачем не виконана. У зв`язку з невиконанням відповідачем основного зобов`язання щодо повернення позивачці взятих у позику грошових коштів у сумі 4 139 985 грн, що на час укладення договору позики становило еквівалент 92 000 євро, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу. З огляду на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує та відмовляється добровільно відшкодувати понесені позивачкою витрати на зберігання предмету застави, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
06 листопада 2025 року на адресу суду від представника відповідача – адвоката Здоровка С.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до п. 5 договору застави місцем зберігання предмету закладу зазначено адресу: м. Харків, вул. Червоної Калини, буд. 6. Жодного застереження щодо поміщення екскаватора-навантажувача в нежитлове приміщення 1-го поверху № 3 літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 у договорі не зазначено. Відповідно до п. 6 договору застави заставодержатель у разі виникнення загрози збереженню майна має право перемістити майно у безпечне місце з обов`язковим повідомленням заставодавця протягом трьох робочих днів. Однак, повідомлення про переміщення майна у безпечне місце - у нежитлове приміщення 1-го поверху №3 літ.«Б-1» відповідачу, як заставодавцю, не надсилалось. За таких обставин твердження позивачки, що саме на виконання п. 5 договору застави вона уклала з ФОП ОСОБА_3 договір оренди приміщень № 2205/24 від 22 травня 2024 року не відповідає дійсності. Договором застави не передбачено, що заставодержатель для утримання предмету застави буде спеціально орендувати приміщення, а заставодавець повинен відшкодовувати витрати, понесені заставодержателем на зберігання предмету застави. При цьому, у договорі застави визначена адреса зберігання предмету закладу, а також обов`язок заставодержателя щодо утримання предмету застави належним чином. Посилався на те, що необхідність укладення оплатного договору оренди приміщення або договору зберігання є тими самими іншими умовами у розумінні ст. 584 ЦК України, які повинні погоджуватись сторонами. При цьому, ні законом, ні договором застави не передбачений обов`язок заставодавця відшкодовувати витрати заставодержателя на утримання предмету застави. 
14 листопада 2025 року на адресу суду від представника позивача – адвоката Ашурової А.Р. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що твердження сторони відповідача про те, що поміщення екскаватора-навантажувача в нежитлове приміщення 1-го поверху № 3 літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , умовами договору застави не передбачено є хибними, оскільки позивач нікуди не переміщував предмет застави, так як у договорі застави та договорі оренди мова йде про одне й те саме нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , при цьому умовами договору оренди лише визначено, яка саме частина приміщення використовується для зберігання предмету застави. Відповідно до ст. 45 Закону України "Про заставу" заставодержатель, якщо інше не передбачено договором, зобов`язаний належним чином утримувати предмет закладу, нести відповідальність за нього у випадках, коли немає доказів, що втрата, пошкодження або загибель закладу сталися не з його вини. Саме на виконання приписів п. 5 договору застави та з огляду на обов`язок заставодержателя належним чином утримувати предмет закладу, позивачка уклала договір оренди для зберігання екскаватора-навантажувача, JCB 3CX SITEMASTER, заводський номер НОМЕР_2 , двигун номер НОМЕР_3 , який не є об`єктом, що може зберігатися у будь-якому приміщенні, з огляду на значні розміри. Зауважила на тому, що положеннями ст. 947 ЦК України передбачено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Враховуючи те, що ТОВ «ВСС-СІСТЕМ» порушило взяті на себе зобов`язання за договором позики і по теперішній час не повернуло позичені кошти, позивачка змушена у судовому порядку вимагати відшкодування понесених нею витрат на зберігання предмету застави.
20 листопада 2025 року на адресу суду від представника відповідача – адвоката Здоровка С.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що договором застави було визначено, що предмет закладу, що є предметом цього договору, передається заставодавцем у володіння заставодержателя одночасно з укладанням цього договору. Тому саме на заставодержателя покладені обов`язки володільця застави, визначені ст. 587 ЦК України. У ст. 584 ЦК України визначено зміст договору застави, відповідно до якого у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Таким чином, укладання договору оренди приміщення або договору зберігання є саме тими іншими умовами, які повинні погоджуватись сторонами. При цьому, у договорі застави в жодному пункті не зазначено щодо укладання договору оренди приміщення або договору зберігання та не визначено обов`язку заставодавця щодо відшкодування витрат на зберігання майна. Зауважив на тому, що між позивачем та відповідачем договір зберігання не укладався, а тому і наслідки у вигляді стягнення витрат за зберігання у даному випадку не застосовуються.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСС-СІСТЕМ» про стягнення витрат на зберігання.
Представник позивача – адвокат Ашурова А.Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. 
Представник відповідача – адвокат Здоровк С.С. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на безпідставне посилання сторони позивача на положення ч. 3 ст. 947 ЦК України, відповідно до якого при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом, оскільки ні договором застави, ні законом не передбачений обов`язок відшкодовувати заставодержателю витрати на зберігання предмета застави (закладу). Оскільки договір зберігання між позивачем та відповідачем не укладався, тому наслідки у вигляді стягнення витрат на зберігання предмету застави застосовуватись не повинні. Представник відповідача вказав, що відповідно до положень договору застави, позивачка має право заявити вимоги про звернення стягнення, у тому числі стягнути витрати на його зберігання.
Суд, вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Суд встановив, що 22 травня 2024 року між ОСОБА_2 (заставодержатель) та ТОВ «ВСС-СІСТЕМ» (заставодавець) укладений договір застави (закладу), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвим Д.В.
Відповідно до п. 1 Договору застави (закладу) з метою забезпечення зобов`язань, взятих на себе заставодавцем, по своєчасному поверненню позики у сумі 4 139 985 (чотири мільйони сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн, що на момент укладення договору складає еквівалент 92 000 (дев`яносто дві тисячі) євро в строк до 14 листопада 2024 року, одержаної відповідно з умовами договору позики, укладеного заставодавцем та заставодержателем 22 травня 2024 року у простій письмовій формі, та можливих збитків (витрат) заставодавець передав в заставу (заклад) належний йому на праві приватної власності екскаватор-навантажувач марки JCB3CX SITEMASTER 2023 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 . Предмет закладу, що є предметом цього договору, передається заставодавцем у володіння заставодержателя одночасно з укладенням цього договору.
У п. 5 Договору зазначено, що екскаватор-навантажувач оцінюється сторонами на суму 4 139 985 грн. Місце зберігання предмету закладу – Україна, м. Харків, вул. Червоної Калини, буд. 6.
Відповідно до п. 6 Договору застави заставодержатель зобов`язаний: вживати заходів, необхідних для збереження предмета закладу; зобов`язаний не використовувати предмет закладу; належним чином утримувати предмет закладу, нести відповідальність за нього; негайно повідомляти заставодавця про виникнення загрози загибелі чи пошкодження предмета закладу; надавати предмет закладу до огляду заставодавцем не менше одного разу на місяць на його вимогу; у разі виникнення загрози збереженню майна має право перемістити майно у безпечне місце, з обов`язковим повідомленням заставодавця протягом трьох робочих днів; негайно, але не пізніше трьох днів, повернути предмет закладу після виконання заставодавцем або третьою особою забезпеченого закладом зобов`язання; сторони підписують акт прийому-передачі, який укладається у простій письмовій формі, що є невід`ємною частиною цього договору.
22 травня 2024 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладений договір оренди приміщень № 2205/24, за умовами якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, яке належить на праві власності орендодавцю: нежитлове приміщення 1-го поверху № 3, загальною площею 140,3 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає літ. «Б-1» та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. 
Пунктом 2.1. Договору оренди визначено, що майно передається в оренду з метою використання: для зберігання екскаватора-навантажувача JCB 3CX SITEMASTER, заводський номер НОМЕР_2 , двигун номер НОМЕР_4 / НОМЕР_5 .
Положеннями п. 3.1. Договору оренди визначено, що строк оренди встановлюється терміном на 2 роки – до 21 травня 2026 року.
Згідно з п. 4.1. Договору оренди оренда плата, визначена на підставі взаємної згоди сторін, за 1 (один) календарний місяць становить 20 000 грн.
У п. 4.5. Договору оренди визначено, що орендна плата нараховується орендодавцем не пізніше 23 числа поточного місяця і сплачується на підставі виставленого на рахунок орендодавця протягом 05 днів з моменту отримання рахунку. За домовленістю сторін можлива переплата. 
Відповідно до п. 6.1. Договору оренди орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
22 травня 2024 року ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 підписали акт приймання-передачі до договору оренди приміщень № 2205/24 від 22 травня 2024 року, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв: в строкове платне користування: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 140,3 кв.м.
На підтвердження витрат, понесених ОСОБА_2  на зберігання предмету застави, до матеріалів справи долучені квитанції про сплату ОСОБА_2 на рахунок ФОП ОСОБА_3 грошових коштів, як сплату за договором оренди приміщень № 2205/24 від 22 травня 2024 року, а саме: № 74441792 від 15 жовтня 2025 року на суму 46 500 грн; № 74421417 від 14 жовтня 2025 року на суму 123 500 грн, № 74167826 від 15 вересня 2025 року на суму 150 000 грн, а також квитанції про сплату комісії за здійснені операції: № 74441793 від 15 жовтня 2025 року на суму 465 грн; № 74421418 від 14 жовтня 2025 року на суму 1235 грн; № 74167829 від 15 вересня 2025 року на суму 1 500 грн. 
Отже, станом на день подання позову, позивачкою понесені витрати на зберігання предмету застави на загальну суму 323 200 грн, які складаються з: витрат на оренду приміщення в розмірі 320 000 грн та витрат на комісію банку за проведення платежів у розмірі 3 200 грн.
17 вересня 2025 року позивачка направила на адресу відповідача претензію про необхідність сплатитивитрати на зберігання предмету застави на загальну суму 323 200 грн.
Відповідно до свідоцтва про шлюб позивачка ОСОБА_4 22 лютого 2026 року уклала шлюб з ОСОБА_5 та під час укладення шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 22.02.2026.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 5 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.
За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позивачка, обґрунтовуючи доводи позову, посилалася на те, що на виконання договору застави (закладу) вона була вимушена укласти договір оренди приміщень № 2205/24 від 22 травня 2024 року для зберігання предмета застави - екскаватора-навантажувача JCB 3CX SITEMASTER, заводський номер НОМЕР_2 , двигун номер НОМЕР_3 , у зв`язку з чим понесла витрати на зберігання предмету застави на загальну суму 323 200,00 грн. 
Як на правову підставу своїх вимог позивачка покликається на положення ст. 947 ЦК України.
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.
Згідно із ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії.
Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). При цьому зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання
Статтею 575 ЦК України визначені окремі види застав, зокрема іпотеку (застава нерухомого майна) та заклад (застава рухомого майна).
Відповідно до 2 ст. 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.
Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України "Про заставу" заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя.
Відповідно до ч. 1 ст. 584 ЦК України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про заставу", у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.
Статтею 45 Закону України "Про заставу" визначено обов`язки заставодержателя при закладі, а саме: вживати заходів, необхідних для збереження предмета закладу; у випадках, коли це передбачено договором, одержувати з предмета закладу доход в інтересах заставодавця; регулярно надсилати заставодавцю звіт про користування предметом закладу, якщо користування ним допускається відповідно до частини першої статті 46 цього Закону; страхувати предмет закладу в обсязі його вартості за рахунок та в інтересах заставодавця; сплачувати податки та збори, пов`язані з володінням заставленою річчю, за рахунок заставодавця; належним чином утримувати предмет закладу, нести відповідальність за нього у випадках, коли немає доказів, що втрата, пошкодження або загибель закладу сталися не з його вини; негайно повідомляти заставодавця про виникнення загрози загибелі чи пошкодження предмета закладу; негайно повертати предмет закладу після виконання заставодавцем або третьою особою забезпеченого закладом зобов`язання.
Положеннями ст. 46 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставодержатель має право користуватися предметом закладу, якщо це передбачено договором. Набуті ним доходи спрямовуються на покриття витрат на утримання предмета закладу, а також зараховуються в рахунок погашення процентів по боргу, забезпеченому закладом зобов`язань чи самого боргу.
Якщо виникає загроза загибелі, пошкодження чи зменшення вартості предмета закладу не з вини заставодержателя, він має право вимагати заміни предмета закладу, а при відмові заставодавця виконати цю вимогу - достроково звернути стягнення на предмет закладу.
Відповідно до ст. 587 ЦК України, особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором: вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; утримувати предмет застави належним чином; негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави.
З аналізу положень п. 6 Договору застави (закладу) від 22 травня 2024 року вбачається, що заставодержатель взяв на себе зобов`язання вживати всіх заходів щодо збереження предмету закладу.
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Позивачка, обґрунтовуючи вимоги про стягнення витрат на зберігання заставного майна, посилається на ст. 947 ЦК України.
Правовідносини щодо зберігання врегульовані главою 66 ЦК України, що знаходиться в підрозділі договірні зобов`язання.
Статтею 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
За змістом статті 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.
За приписами ст.947 ЦК України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд встановив, що 22 травня 2024 року між ОСОБА_2 (заставодержатель) та ТОВ «ВСС-СІСТЕМ» (заставодавець) укладений договір застави (закладу), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвим Д.В.
Зі змісту договору застави (закладу) від 22 травня 2024 року вбачається, що в ньому відсутні умови щодо обов`язку заставодавця відшкодовувати витрати на зберігання заставного майна. 
Разом з тим, умовами договору застави (закладу) встановлений обов`язок заставодержателя вживати всіх заходів щодо збереження предмету закладу.
Суд встановив, що правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані нормами глави 49 ЦК України. Вказані норми не встановлюють загального обов`язку заставодавця відшкодовувати заставодержателю витрати на зберігання предмета застави, якщо інше не передбачено договором.
Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, не довела під час судового розгляду справи існування між сторонами окремих договірних відносин зберігання, які б могли бути підставою для застосування ст. 947 ЦК України, враховуючи, що зазначена норма регулює правовідносини, що виникають із договору зберігання. Однак, у матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами по справі договору зберігання або погодження обов`язку відповідача компенсувати витрати на зберігання заставного майна, а тому у відповідача відсутній обв`язок щодо відшкодування заставодержателю витрат, пов`язаних зі зберіганням предмету закладу.
З огляду на встановлені судом фактичні обставин справи, суд дійшов висновку, що правова підстава, на яку посилається позивачка, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони не є відносинами зберігання.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту спірних правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За змістом ст. 19 Закону України «Про заставу» та ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.
З урахуванням правової природи спірних відносин суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки захист прав заставодержателя у таких правовідносинах здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави у порядку, встановленому законодавством, а не шляхом пред`явлення вимог про відшкодування витрат, понесених на зберігання заставного майна. 
Суд враховує правові позиції Верховного Суду, згідно з якими обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСС-СІСТЕМ» про стягнення витрат на зберігання - відмовити. 
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВСС-СІСТЕМ», код ЄДРПОУ 41806731, місцезнаходження: м. Харків, вул. Свободи, буд. 7/9, кім. 13.
Повний текст рішення складений 30 квітня 2026 року.
Суддя С.В. Демченко